Sveti Ciril Jeruzalemski: Jeruzalemski škof, cerkveni učitelj, 16 let v izgnanstvu
2026-03-18
Slavni jeruzalemski škof in cerkveni učitelj, znano po svojih katehezah, v katerih je razvil in razložil verske resnice in nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Cerkev danes slavi sv. Cirila Jeruzalemskega, škofa in cerkvenega učitelja, znanega po svojih katehezah.
Ohranilo se je 24 katehez, v katerih je sistematično predstavil nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Sv. Ciril je znal govoriti jasno in neposredno, zato je bil razumljiv tudi preprostim ljudem brez izobrazbe.

Iz življenja …
Sv. Ciril se je rodil okoli leta 313 v Jeruzalemu, torej v času, ko je cesar Konstantin dal krščanstvu že svobodo. Rodil se je krščanskim staršem, ki so ga vzgajali ne le z besedo, ampak tudi z življenjem po veri.
Izredno je poznal Sveto pismo in dela cerkvenih piscev.
Ne preseneča, da je bil Ciril leta 348 izvoljen za škofa. V cerkvi božjega groba je katehumene s posebnimi katehezami pripravljal na krst.
A našel se je nasprotnik, arijanec, zaradi katerega je moral Ciril v izgnanstvo v Tarz. Tam so ljudje in škof preko njegovega pridiganja in življenja videli, da je bil izgnan nedolžen človek. Sv. Ciril je od 38 let svojega škofovanja v izgnanstvu preživel 16. Šele leta 381 se je namreč smel dokončno vrniti na svoj škofovski sedež. Carigrajski koncil leta 381, katerega se je tudi sam udeležil, ga je slovesno priznal za zakonitega škofa v Jeruzalemu. Umrl je leta 386.
Cerkev ga je kmalu razglasila za svetnika. Papež Leon XIII. Pa ga je leta 1883 razglasil tudi za cerkvenega učitelja.

Gradiva:

Sv. Ciril Jeruzalemski (v hr.) – 2:19 min: https://www.youtube.com/watch?v=7aTqyXRgaAk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef: Slovesen praznik v Sloveniji
2026-03-19
19. marca obhajamo praznik sv. Jožefa, moža Device Marije in Jezusovega skrbnika.
Tega dne je v Cerkvi na Slovenskem slovesni praznik, saj je sv. Jožef zavetnik slovenskih dežel in novomeške škofije.
Posvečeno mu je narodno svetišče Brezje.

Ženin Device Marije, Jezusov krušni oče
Sv. Jožef je neposredno povezan z Jezusom Kristusom: njegovim spočetjem, rojstvom in otroštvom.
Jožef izhaja iz Davidovega rodu. Rojen je bil v Betlehemu v Judeji, a se je preselil v Nazaret. Poročil se je z Devico Marijo, Jezusovo materjo. Pred postavo je tako veljal za Jezusovega očeta, čeprav je bil le njegov krušni oče. Po vsej verjetnosti je bil reven, kar je razvidno iz daru samo »dveh grlic« ob Jezusovem darovanju v templju.
V Nazaretu je živel skupaj z Marijo in Jezusom ter opravljal tesarsko obrt. Ker je imel posebno vlogo pri prihodu Božjega sina, Odrešenika ljudi, na zemljo, je med verniki zelo cenjen.
Umrl je malo pred začetkom Jezusovega javnega delovanja v Galileji.
Evangelij povzema njegovo svetost z eno samo besedo, ko pravi, da je bil »pravičen«.

Zavetnik
Pij IX. ga je razglasil za zavetnika vesoljne Cerkve in družine. Papež Pij XII. Je dodal še praznik Jožefa delavca, ki ga praznujemo 1. maja in sovpada s civilnim praznikom dela.

Upodabljanje
Najpogosteje ga upodabljajo s tesarskim orodjem in Jezusom.

Molimo
K tebi, o sveti Jožef, pribežimo v svojih stiskah, in ko smo na pomoč poklicali tvojo presveto nevesto, prosimo zaupljivo tudi tvojega varstva. Pri ljubezni, ki te je vezala z Brezmadežno Devico, Božjo Materjo, in pri očetovski ljubezni, s katero si objemal Dete Jezusa, te ponižno prosimo, ozri se milostno na delež, ki ga je pridobil Jezus s svojo Krvjo in pomagaj nam v naših potrebah s svojo močjo in priprošnjo.
O preskrbni varuh svete družine, varuj izvoljeno ljudstvo Jezusa Kristusa; odvrni od nas, ljubezni polni oče, vsako kugo zmot in greha. Podpiraj nas milostno iz nebes, o mogočni naš varuh, v tem boju zoper moči teme in kakor si nekdaj otel Dete Jezusa iz smrtne nevarnosti, tako brani zdaj sveto Cerkev Božjo sovražnega zalezovanja in vsakega nasprotovanja. Varuj nas vsekdar, da bomo po tvojem zgledu in s tvojo pomočjo mogli sveto živeti, srečno umreti in doseči večno zveličanje v nebesih. Amen.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je vseh sv. Jožefu posvečenih cerkva 54 (15 župnijskih, 20 podružničnih, 19 kapel), kot je razvidno iz spodnjih tabel:

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

1.
Cankova (MS škofija)

2.
Celje – Sv. Jožef (CE škofija)

3.
Frankolovo (CE škofija)

4.
Idrija (KP škofija)

5.
Ivančna Gorica (LJ nadškofija)

6.
Ljubečna (CE škofija)

7.
Maribor – Sv. Jožef (MB nadškofija)

8.
Pesnica pri Mariboru (MB nadškofija)

9.
Rače (MB nadškofija)

10.
Soča (KP škofija)

11.
Stari trg ob Kolpi (NM škofija)

12.
Suhor (NM škofija)

13.
Velike Poljane (LJ nadškofija)

14.
Vir (LJ nadškofija)

15.
Vojsko (KP škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

ŽUPNIJA
NASELJE

1.
Črmošnjice (NM škofija)
Ribnik – danes le še sledi

2.
Dobrepolje – Videm (LJ nadškofija)
Hočevje

3.
Dolnji Logatec (LJ nadškofija)
Čevice

4.
Jelšane (KP škofija)
Novokračine

5.
Kočevje (NM škofija)
Laze – le še temelji

6.
Kranj (LJ nadškofija)
Huje

7.
Krško (NM škofija)
Trška Gora

8.
Ljubljana – Sv. Peter (LJ nadškofija)
Poljane

9.
Podgrad (KP škofija)
Starod

10.
Podgraje (KP škofija)
Kuteževo

11.
Preserje (LJ nadškofija)
Mlečnik nad Preserjem

12.
Ribnica na Pohorju (MB nadškofija)
Josipdol

13.
Semič (NM škofija)
Gorenjci

14.
Slovenska Bistrica (MB nadškofija)
Slovenska Bistrica

15.
Šmarjeta (NM škofija)
Veliki Vinji vrh

16.
Štanjel (KP škofija)
Hruševica

17.
Tržič (LJ nadškofija)
Tržič

18.
Velenje – Sv. Martin (CE škofija)
Škale

19.
Videm – Krško (CE škofija)
Resa

20.
Vinica (NM škofija)
Podklanec

KAPELE posvečene sv. Jožefu:

1.
Bogojina (MS škofija)
Strehovci

2.
Brezovica (LJ nadškofija)
Brezovica pri Ljubljani

3.
Kančevci (MS škofija)
Prosenjakovci

4.
Koprivnica (CE škofija)
Mali Kamen

5.
Korte (KP škofija)
Korte

6.
Ljutomer (MS škofija)
Cven

7.
Makole (MB nadškofija)
Makole

8.
Mirna (NM škofija)
Lanšprež – zasebna grajska

9.
Novo mesto Šmihel (NM škofija)
dom ostarelih

10.
Sodražica (LJ nadškofija)
Nova štifta – za cerkvijo

11.
Sora (LJ nadškofija)
Sora – v samostanu

12.
Stara cerkev (NM škofija)
Gorenje

13.
Šentjernej (NM škofija)
Pristavica

14.
Šentjernej (NM škofija)
Šentjernej – pri sestrah ND

15.
Šentjernej (NM škofija)
Ostrog

16.
Trebnje (NM škofija)
Gradišče

17.
Turnišče (MS škofija)
Brezovica

18.
Vipava (KP škofija)
Vipava

19.
Zagradec (NM škofija)
Vališka gora

Gradiva:

Izjemna zgodba o sv. Jožefu (v ang.) – 7:47 min: https://www.youtube.com/watch?v=7lSArwNfBNg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vulfram: Proti darovanju otrok poganskim bogovom
2026-03-20
Sv. Vulfram je bil škof v Soisonsu v Franciji.

Iz življenja …
Sv. Vulfram se je rodil okoli leta 640 kot sin Fulberta, viteza na dvoru francoskega kralja Dagoberta I. Vzgojen je bil na dvoru kralja Klodvika II., služil pa je kot dvorjan kraja Klotara III.
Duhovnik in redovnik benediktinec je leta 682 postal škof v Soisonsu, a leta 685 svojo nadškofijo prepustil sv. Amatusu. Svojo zemljo je razdelil in se skupaj s skupino redovnikov kot misijonar odpravil na sever. Tam je približno dvajset let uspešno deloval kot pridigar med frizijskimi plemeni. H krščanstvu je spreobrnil Radboda, sina kralja Frizije; sčasoma pa tudi samega kralja. Vodil je težak boj proti okrutnim in krvavim običajem, zlasti proti žrtvovanju otrok poganskim bogovom. Mnogo ljudi je rešil pred smrtjo, vključno z Evonom, ki je postal njegov privrženec, redovnik in duhovnik.
Vera misijonarjev in čudeži, ki so jih ti delali z Božjo pomočjo, so pogane odvrnili od starih običajev in jih postopoma privedli k Jezusu Kristusu.
Sv. Vulfram je umrl na današnji dan, 20. marca 703, v benediktinski opatiji Fontenelle (Normandija).

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Serapion: Učenec svetega Antona Puščavnika
2026-03-21
Sv. Serapion, Egiptovski puščavnik in škof, je napisal nekaj spisov, ki so pomembni za cerkveni nauk in zgodovino. Zavzemal se je za pravi nauk o Kristusu.

Iz življenja …
Preden je Serapion, ki je znan v krogih učenjakov, postal škof v mestu Tmuis v Spodnjem Egiptu (od 340 do 356) vemo le to, da se je s prijateljem Amounom umaknil v puščavo in bil eden najslavnejših učencev sv. Antona Puščavnika. Zato je v zgodovini Cerkve vedno užival veliko priljubljenost.

Sv. Hieronim mu je v svojem slavnem delu »O slavnih možeh« posvetil eno celo poglavje. Hvali njegovo veliko nadarjenost in izobrazbo ter slavi njegovo prijateljstvo s sv. Antonom, opatom. Omenja tudi njegovo pisateljsko dejavnost. Od njegovih spisov navaja razpravo »Proti manihejcem«, »O naslovih psalmov« in njegove poslanice.
Sv. Serapion je bil na Carigrajskem koncilu skupaj s sv. Atanazijem iz Aleksandrije veliki zagovornik nicejske veroizpovedi, torej borec za resnico o Kristusovem božanstvu.
V novejšem času, nekako od 19. stoletja naprej, ko so na gori Athos našli tako imenovani Serapionov evhologij (molitvenik), pa raziskave kažejo, da je tudi ta, za liturgično zgodovino pomemben spis, po vsej verjetnosti napisal današnji svetnik.

Pripravila: Brigita R. Perše

Sveti Nikolaj Owen: Ni klonil, da bi izdal duhovnike
2026-03-22
Jezuit sv. Nikolaj Owen ni klonil, da bi izdal druge duhovnike.

Iz življenja …
O Nikolaju Ownu pred njegovim vstopom k jezuitom leta 1580 ne vemo nič; ne vemo, kje se je rodil, kaj je pred tem počel … V družbo Jezusovo je vstopil kot brat, in to v zelo težkem času, ko je v Angliji biti jezuit pomenilo biti pripravljen na najbolj kruto mučeništvo.
Ker je bil majhne postave, so ga imenovali Mali Janez (Little John). Toda v tem šibkem telesu je bil močan duh, duh svetnika, ki je pripravljen tudi na mučeništvo.
Nikolaj Owen je bil globoko duhoven in pobožen človek. Vrh tega je bil še izreden graditelj – spreten zidar in tesar, zaradi česar je v hišah katoliških velikašev gradil skrivališča za duhovnike, da bi v njegovi domovini, kjer je bila katoliška vera prepovedana, delovali varneje in služili vernikom, ki so zavrnili anglikansko Cerkev.
Zaradi izjemno težkih okoliščin Nikolaj ni mogel živeti v skupnosti. Svojo dušo je hranil z molitvijo, premišljevanjem, vsakodnevnim obhajilom in tako milostno prestajal vse skušnjave, ki so ga čakale.

Čas preizkušnje je zanj nastopil leta 1594, ko je bil izdan in zaprt. Potem ko so zanj katoličani plačali ogromno denarja, je znova prišel na svobodo in nadaljeval svojo dejavnost.
Leta 1606 so ga drugič ujeli, skupaj z njegovim provincialom. Jezuite so odpeljali v London, Nikolaja pa poslali v Tower na mučenje. Hoteli so ga prisiliti, da bi jim razkril katoliška podtalna skrivališča v Angliji. Več dni so ga po štiri ure na dan mučili na natezalnici, a se ni vdal. 2. marca 1606 je izdihnil v hudih mukah.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Oriol: Čudodelec iz Barcelone
2026-03-23
Bil je blizu ljudem.

Iz življenja …
Sv. Jožef Oriol se je rodil 23. novembra leta 1650 v Barceloni. Oče mu je umrl pri šestih letih. Kot deček je bil zaupan v šolo duhovnikom, kjer je napredoval v znanju in v krepostih. Bil je tako pobožen, da so ga celo njegovi tovariši in vzgojitelji imenovali »el santet« – mali svetnik. Sam je ob tem sklonil glavo in dejal, da so svetniki v nebesih. Pri triindvajsetih letih doktoriral iz teologije in dve leti pozneje prejel mašniško posvečenje.
Veliko skrb je posvečal bolnikom in revežem. Kot podnajemnik je prebival v sobi, v kateri ni bilo niti postelje niti ogrevanja. Strogo se je postil in neumorno delal brez počitka.
Leta 1696 se je iz Barcelone peš napotil v Rim, da bi tam od papeža dobil pooblastilo, da gre kot misijonar na Japonsko. Toda med potjo je zbolel in zato se je vrnil nazaj v Barcelono in tam misijonari. Posebej je skrbel za bolnike. Delal je čudeže.
Pred smrtjo je prosil, da so mu dečki zapeli Mati žalostna je stala in nato mirno izdihnil 23. marca 1702.
Pogreba se je udeležila velika množica ljudi. Pokopali so ga v Marijini cerkvi, kjer je služboval.
Za svetnika ga je razglasil papež PIj X. leta 1909.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Katarina Švedska: Hči svete Brigite Švedske
2026-03-24
Katarina je nadaljevala delo svoje matere sv. Brigite Švedske, sozavetnice Evrope.

Iz življenja …
Katarina se je rodila okoli leta 1331 na Švedskem kot četrta od osmih otrok Ulfa Gudmarssona in Brigite Švedske. Želela je postati redovnica, a se je na očetovo željo zelo mlada poročila s plemičem Egartom Kirnskim. Oba z možem sta soglašala, da živita v popolni vzdržnosti, kar v srednjem veku ni bilo nič nenavadnega.
Ko je bila leta 1350 z materjo v Rimu, je izvedela novico o moževi smrti. Od tedaj je Katarina spremljala mamo na njenih velikih romanjih in sodelovala pri njenih prizadevanjih za dobro Cerkve, ki je bila takrat zaradi papeževega bivanja v Avignonu v hudi stiski.
Po smrti svoje matere, ki je umrla 23. julija 1373 v Rimu, se je Katarina vrnila na Švedsko, kamor je prinesla tudi materino telo, ki ga je pokopala v samostanski cerkvi v Vadsteni, kamor je leta 1375 vstopila v znameniti samostan in postala opatinja. A kmalu nato se je vrnila v Rim, kjer je ostala pet let. Živela je v isti hiši, v kateri je umrla njena mati. Razlog za njeno bivanje v Rimu je bil postopek za kanonizacijo njene matere ter potrditev reda. Papež je red potrdil, kanonizacije svoje matere pa ni dočakala.
Umrla je 24. marca 1381 v Vadsteni na Švedskem. Glas o njeni svetosti se je razširil po vsaj Švedski. Na njeno priprošnjo se je zgodilo veliko čudežev. Vse to je pri njenih rojakih prebudilo željo, da bi jo videli med svetniki. Proces razglasitve za svetnico ni bil nikoli dokončan, je pa papež Inocenc VIII. leta 1484 dovolil njeno češčenje.

Upodobitve
Upodabljajo jo v redovni obleki benediktink, največkrat z jelenom, ker jo je po eni legendi ta žival rešila pred smrtno nevarnostjo.

Zavetnica
Je zavetnica nosečnic; priporočajo se ji tudi v strahu pred poplavami. Po eni od legend naj bi Katarina Rimljane in njihovo mesto rešila pred naraslo Tibero, ki je že prestopala jezove.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

GRADIVO - Gospodovo oznanjenje: Za osebno premišljevanje
2026-03-25
Angel Gabriel je oznanil Mariji, da bo spočela od Svetega Duha in rodila otroka, ki bo Božji Sin. Marija se je sprva ob angelovem pozdravu prestrašila, toda na koncu se je kljub temu, da vsega ni razumela, prepustila Božji volji.

Praznik Gospodovega oznanjenja
Gospodovo oznanjenje je katoliški praznik v spomin na dogodek, ko je angel Gabriel Mariji naznanil, da bo spočela od Svetega Duha in da se bo dete imenovalo Božji Sin (Lk 1,26-38). Ta praznik obhajamo ravno devet mesecev pred Jezusovim rojstvom oziroma božičem, ki ga praznujemo 25. decembra. Pri tem se zastavlja vprašanje, kateri datum je bil izhodišče za drugega. Sodobni raziskovalci menijo, da je bilo izhodišče oznanjenje Mariji. 25. marca je pomladansko enakonočje in v starih časih je ta dan veljal za dan stvarjenja sveta in ravno zato tudi za dan Jezusovega spočetja, s katerim je bil položen temelj za novo stvarjenje.

Iz Svetega pisma (Lk 1,26-38)

V šestem mesecu je Bog poslal angela Gabriela v galilejsko mesto Nazaret, k devici, zaročeni z možem, ki mu je bilo ime Jožef, iz Davidove hiše, in devici je bilo ime Marija. Angel je vstopil k njej in rekel: »Pozdravljena, obdarjena z milostjo, Gospod je s teboj!« Pri teh besedah se je vznemirila in premišljevala, kakšen pozdrav je to. Angel ji je rekel: »Ne boj se, Marija, kajti našla si milost pri Bogu. Glej, spočela boš in rodila sina, in daj mu ime Jezus. Ta bo velik in se bo imenoval Sin Najvišjega. Gospod Bog mu bo dal prestol njegovega očeta Davida in kraljeval bo v Jakobovi hiši vekomaj; in njegovemu kraljestvu ne bo konca.« Marija pa je rekla angelu: »Kako se bo to zgodilo, ko ne poznam moža?« Angel ji je odgovoril: »Sveti Duh bo prišel nadte in moč Najvišjega te bo obsenčila, zato se bo tudi Sveto, ki bo rojeno, imenovalo Božji Sin. Glej, tudi tvoja sorodnica Elizabeta je spočela sina v starosti; in to je šesti mesec njej, ki so jo imenovali nerodovitno. Bogu namreč ni nič nemogoče.« Marija pa je rekla: »Glej, Gospodova služabnica sem, zgôdi se mi po tvoji besedi!« In angel je šel od nje.

Materinski dan
25. marca praznujemo tudi materinski dan. Po Marijinem materinstvu je namreč posvečeno materinstvo vseh mater sveta. Praznovanje materinskega dne izvira iz ZDA, kjer ga praznujejo od leta 1910 dalje. V Sloveniji je v javnem življenju zaradi povezave s krščansko vsebino začel dobivati prostor šele v devetdesetih letih prejšnjega stoletja. V okviru praznovanja materinskega dneva v župnijah in šolah potekajo različne prireditve. Otroci recitirajo pesmi, posvečene materam, ker je praznik Gospodovega oznanjenja praznik materinske ljubezni in izpostavlja hvaležnost za materinsko poslanstvo.

Pobožnost Angelovega češčenja
Vsak kristjan je včasih trikrat na dan ob zvonjenju (zjutraj, opoldne, zvečer) za trenutek odložil svoje delo in zmolil Angelovo češčenje. Ta navada je postala splošna v 16. stoletju, po bitki pri Lepantu (leta 1571), kjer je krščanska vojska porazila turško ladjevje. Ker so verniki v ta namen veliko molili, je papež zmago pripisal Marijinemu varstvu, in ne vojski.

Molitev Angelovega češčenja
Angel Gospodov je oznanil Mariji in spočela je od Svetega Duha.
Zdrava Marija…
Glej dekla sem gospodova, zgodi se mi po tvoji besedi.
Zdrava Marija…
In beseda je meso postala in med nami prebivala.
Zdrava Marija…
Prosi za nas sveta božja Porodnica. Da postanemo vredni obljub Kristusovih.
Molimo: Nebeški Oče, po angelu si nam oznanil učlovečenje svojega Sina. Posvečuj in podpiraj nas s svojo milostjo in nas po njegovem trpljenju in križu pripelji k slavi vstajenja. Po Kristusu našem Gospodu. Amen.

Ta molitev Angelovega češčenja je postala ena najbolj priljubljenih. Odkriva skrivnost učlovečenja druge Božje osebe in Marijino odprtost do Boga.

Za duhovni premislek
Marijo je Bog poklical na edinstveni način. Spregovoril ji je po angelu in ji življenje popolnoma spremenil. Iz njenega primera vidimo, da ni dobro imeti vsega načrtovanega in da bi večkrat morali znati reči kot Marija: »zgodi se«.
Življenje me nekam kliče in mi ponuja priložnosti, ki jih moram zgrabiti. Da pa sledim svojemu klicu, je vselej potreben pogum! Moji strahovi, še zlasti strah pred porazom, me lahko pri tem zadržujejo. Toda – moji strahovi so predvsem subjektivni in osebni. Tisto, kar se jaz bojim poskusiti, se morda zdi drugim povsem enostavno. Strokovnjaki ugotavljajo, da povprečen človek uporabi le deset odstotkov svojih zmožnosti, ostalo pa tiho umre zaradi frustracij, ki jih povzročajo strah in zadržki. Sv. Terezija Deteta Jezusa je priznala: »Po naravi sem taka, da me strah drži nazaj; z ljubeznijo pa – ne samo da napredujem po poti, ampak letim!«
Večina izmed nas nima velikih talentov, vendar vsak lahko dela drobne stvari z veliko ljubeznijo. Prav to pa je bistveno. Zaradi tistih, ki ljubijo, Bog spreminja ta svet.
Poklicanost presega zgolj zaposlitev, delo in kariero, saj zajema tudi to, kakšna oseba si želim postati. Vprašanje resnične poklicanosti si zastavljam vse življenje; tudi sredi življenja, ko gre življenje že svojo pot, si ga ponovno zastavljam.
Zgodi pa se lahko tudi, da vselej ne dobim odgovora, ko se sprašujem, kaj je Božja volja, kaj naj storim? A tudi ta Božji molk moram mirno sprejeti. Znamenja, da sem na pravi poti, pa so globoko zadovoljstvo, navdušenje, ki traja, notranji mir, občutek lastne izpolnjenosti.

Osebno spraševanje:

Kaj se lahko naučim iz Marijinega odgovora angelu: »zgodi se«?
Na kakšen način Bog govori z menoj? Je Božje povabilo spremenilo moje življenje? Kako?

Video gradiva:

Gospodovo oznanjenje (v hr.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=joMtOdnedfs

Oznanjenje – za otroke (v ang.) – 1:06 min: https://www.youtube.com/watch?v=VrYvuYwPAvU

Nazaret: Bazilika Oznanjenja (v ang.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=m7sN1OPXJnY

FILM – Angel napove Jezusovo rojstvo Mariji – besedilo iz Svetega pisma (v ang.) – 4:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=Qq7NFiZL6ak

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Montan in Maksima: Duhovnik in njegova žena
2026-03-26
O sv. Montanu in Maksimi ne vemo veliko, toda to, kar vemo, nam je dragoceno sporočilo in spodbuda.

Iz življenja …
Rimski martirologij 26. marca slavi sveta zakonca Montana in Maksimo, ki sta mučeništvo pretrpela v Sirmiju, v Panoniji (v današnji Hrvaški).
Montan je bil duhovnik, saj so se duhovniki takrat lahko ženili, Maksima pa je bila njegova soproga. Oba sta bila v času Dioklecijanovega preganjanja po celotnem cesarstvu (243–313) vržena v reko Savo v bližini današnje Srijemske Mitrovice.
Ob silnem preganjanju kristjanov sta se zatekla v Sirmij. Nekaj časa sta bila neopazna, potem pa je nekdo opazil njuno pobožno obnašanje in ju naznanil oblastem, da sta kristjana. Prijeli so ju skupaj še z nekaterimi drugimi kristjani. To je bilo leta 304.
Ker sta priznala Jezusa Kristusa kot Boga in nista želela darovati poganskim bogovom, sta bila vržena od nevernikov v morje.

Gradiva:

Sv. Montan in Maksima (v hr.) – 2:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=DIm9bCLvZ80

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Rupert: Priljubljen svetnik pri nas
2026-03-27
Sv. Ruperta časti kot svojega zavetnika mesto in nadškofija Salzburg v Avstriji, na pomoč ga kličejo tudi rudarji v solnih rudnikih. Njegovo življenje in misijonsko delovanje osvetljuje področje, ki bo kasneje v življenju Cerkve v Evropi zelo pomembno.

Iz življenja …
Sv. Rupert je živel na prehodu iz 7. v 8. stoletje. Izhaja iz plemiške frankovske družine.
Najprej je deloval v Wormsu verjetno samo kot misijonski ali pokrajinski škof. Tu je slovel kot častit Kristusov spoznavalec, kot preslaven učitelj katoliške vere in evangeljskega nauka ter vsakršne dobrote; bil je preprost, pobožen in moder mož, resničen v besedi, pravičen v sodbi, preudaren v nasvetu, prizadeven v delavnosti, ugleden v ljubezni in znamenit v vseh častnih navadah.
Okoli leta 690 se je preselil na Bavarsko, da bi pomagal kristjanom v materialnem in duhovnem smislu.
Pridobil si je zaupanje bavarskega vojvoda Theoda ter od njega dobil posest okoli Salzburga. Na njej je zgradil cerkev sv. Petra in ogromen samostan, v katerem je bil opat in škof; ta kraj je postal središče širjenja in utrjevanja krščanske vere na območju Bavarske in Salzburga.
Sv. Rupert je bil opat in prvi salzburški škof vse do svoje smrti leta 717.

Upodobitve
Upodabljajo ga kot škofa s soljo v roki.

Zavetnik
Sv. Rupert velja za zavetnika rudarjev v solnih rudnikih, priporočajo se mu kot zavetniku zoper otroške krče.

Gradiva:

Sv. Rupert (v hr.) – 2:22 min: https://www.youtube.com/watch?v=o5ksZijYr1w

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Milada Praška: Za češko cerkveno samostojnost
2026-03-28
Češka svetnica Milada, znana tudi pod imenom Mlada ali Marija se je rodila v prvi polovici 10. stoletja, okoli leta 930/935 v Pragi na Češkem. Njeno krstno ime je bilo Marija, na Češkem Milada. Bila je najmlajša hči češkega kralja Boleslava I. Njena prababica je bila sv. Ljudmila, stric pa sv. Vaclav. Oba sta ji bila življenjska vzornika.
Miladin oče Boleslav I. je bil sprva velik nasprotnik krščanstva. Kmalu nato, ko je prevzel prestol, pa se je spreobrnil in si prizadeval za širitev krščanske vere. Milada se je na bavarskem dvoru v Regensburgu trudila za češko cerkveno samostojnost. Praga je dobila svojega prvega škofa Dietmarja leta 973. Kmalu je v bližini Prage nastal tudi prvi moški benediktinski samostan. Pri vsem tem je imel veliko vlogo tudi Miladin brat Boleslav II, ki je nasledil svojega očeta. Milada mu je veliko pomagala in posredovala v Rimu., kjer je vstopila v samostan benediktink, a se je kasneje na papeževo željo vrnila v Prago in tam ustanovila ženski samostan sv. Jurija blizu praškega gradu Hradčani, v katerem je bila prva opatinja. Bila je izobražena, poučena v Svetem pismu in polna krščanskih kreposti. Pri ljudeh je zaradi svoje pobožnosti in predanosti krščanski veri vzbujala posebno občudovanje. Imeli so jo za svetnico in ji pripisovali čudežne moči. Prizadevala si je za globoko molitveno življenje v samostanu, lepo bogoslužje ter za bogoslovno znanost in cerkveno umetnost.
Umrla je 8. februarja 994, spomin nanjo pa se obhaja 28. marca.

Upodobitve
Sv. Milado upodabljajo benediktinski obleki s knežjim pokrivalom ali krono v roki ter z opatovsko palico v roki.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Bertold: Puščavnik, ustanovitelj karmeličanov?
2026-03-29 - 2026-03-30
Bl. Bertold je živel kot puščavnik …

Iz življenja …
Rodil se je v Solignacu blizu Limogesa (na zahodu osrednje Francije) in se šolal in posvetil v Parizu. Napotil se je na križarsko vojno skupaj s sorodnikom Aymericom, kasnejšim antiohijskim patriarhom, in prebival v Antiohiji med obleganjem Saracenov. Med obleganjem se mu je prikazal Jezus Kristus in obsodil slabe navade in grozodejstva krščanskih križarskih vojakov. Zato se je Bertold posvetil širjenju radostne vesti; antiohijske kristjane je spodbujal k molitvi in pokori, in mesto bo rešeno.
Okoli leta 1150 je na gori Karmel blizu Elijeve votline zgradil samostan in cerkev ter začel živeti kot puščavnik s skupino pobožnih menihov. Do konca življenja je sledil vzoru preroka Elije. Tako se je začel karmeličanski red, ki ga je vodil Bertold. Zanj je sestavil redovna pravila, zaradi česar ga nekateri štejejo za ustanovitelja in prvega poglavarja karmeličanov, ki jih je vodil petinštirideset let.
Pripisovali so mu dar prerokovanja in veliko čudežev.
Umrl je na Karmelu okoli leta 1195.
Število karmeličanov se je večalo in začasna pravila reda je leta 1209 potrdil jeruzalemski patriarh Albert, stalna pa papež Honorij III. leta 1226.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Modest: Škof in apostol Slovencev v Karantaniji
2026-03-31
O svetniku Modestu, ki je bil škof in apostol Slovencev v Karantaniji, je bolj malo zgodovinskih podatkov.
Tistih nekaj zanesljivih virov pa nam ga prikazuje kot blagega in milega moža.

Iz življenja …
Sv. Modest je po vsej verjetnosti izviral iz Irske. Sv. Virgil, zavetnik Slovenije, ga je na željo karantanskega kneza Hotimirja skupaj z drugimi krščanskimi duhovniki poslal kot misijonarja v Karantanijo. Na Gosposvetskem polju je dal postaviti cerkev posvečeno Mariji, ki je bila verjetno predhodnica današnje cerkve Gospe svete. Od tod je sv. Modest deloval po celotni deželi, učil, širil blagovest in posvečeval duhovnike. Po njegovem pridiganju in Hotimirovem prizadevanju se je veliko plemenitašev in preprostih ljudi odpovedalo malikovanju in prejelo krst.
Umrl pred letom 772; pokopan je pri Gospe Sveti.

Foto: https://www.krone.at/2558655
Bild: Diözesane Pressestelle Ellersdorfer

Sveti Hugo: Obnovitelj Cerkve, prijatelj sv. Bruna
2026-04-01
Škof sv. Hugo je imel vodstvene sposobnosti. Znal je najti ravnovesje med dejavnostjo in molitvijo.

Iz življenja …
Sv. Hugo se je rodil leta 1053 na gradu Chateauneuf v Franciji. Kljub plemenitemu poreklu je bil vzgojen v duhu preprosti.
Zelo mlad je postal škof v Grenoblu v Franciji (1080), ki jo je vodil kar 52 let. V duhu gregorijanske reforme si je prizadeval obnoviti svojo škofijo.
Pri tem so mu pomagali menihi, predvsem kartuzijani. Sv. Brunu in njegovim šestim tovarišem je podaril veliko posestvo, kjer je Bruno ustanovil Veliko kartuzijo, matični samostan reda. Z vsem srcem se je zavzemal za ustanovitev kartuzijanskega samostana v Clunyju, ki je začel versko prenovo.
Hugo je znal združevati izjemno aktivnost z duhom molitve in kontemplacije. Imel je vodstvene sposobnosti, ki so se odražale v samem mestu Grenoblu: zgradil je mostove in bolnišnice, obnovil katedralo … V veliki meri je vplival na javno življenje, zlasti s svojimi pridigami. Prijateljeval je s sv. Brunom, ustanoviteljem kartuzijanov.
Bil je ponižen, izredno skromen, vse svoje imetje je razdal revežem.
Umrl je leta 1132, obkrožen s kartuzijani.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot škofa, pogosto tudi v obleki kartuzijanov. V roki ima luč, ob strani labode (labod je simbol ljubezni do samote). Upodabljajo ga tudi s sedmimi zvezdami, ki predstavljajo sedem prvih kartuzijanov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Frančišek Pavelski: Ustanovitelj reda "najmanjših bratov"
2026-04-02
Puščavnik sveti Frančišek Pavelski je ustanovil redovno skupnost najmanjših bratov.

Iz življenja …
Sv. Frančišek Pavelski se je rodil leta 1416 v mestu Paola v Kalabriji v Italiji. Ker so ga revni in priletni starši od Boga izprosili po priprošnji sv. Frančiška Asiškega, so mu dali ime Frančišek. »Priimek« da Paola, ali po naše Pavelski, pa je dobil po svojem rojstnem mestecu Paola.
Frančišek se je že v mladih letih odločil za samotno življenje. Pri devetnajstih letih je združil skupno privržencev in ustanovil redovno skupnost. Uradno ime reda je emeriti Frančiška Pavelskega, sami pa so se imenovali najmanjši bratje. Poleg moških članov so se mu pridružile tudi ženske, ki so postavile svoj samostan. Obe skupnosti sta še danes živi in dejavni.
Poleg duhovnega življenja so gojili tudi karitativne dejavnosti. Frančišek je čudežno pomagal obolelim od kuge v Neaplju. Poklicali so ga v Francijo, kjer je bil ob bolniški postelji kralja Ludovika XI.
Umrl je v visoki starosti leta 1507.

Zavetnik
Sv. Frančišek Pavelski je zavetnik obolelih od kuge ter različnih duševnih in telesnih muk.

Sveti Rihard: Duhovnik postal ob svetniku
2026-04-03
Škof sv. Rihard je eden od tistih številnih svetnikov, ki so jih zemeljske oblasti gledale kot »vmešavanje cerkve v politiko«, čeprav so bile povsem utemeljene v evangeliju.

Iz življenja …
Sv. Rihard se je rodil okli leta 1197 v angleški grofiji Worcestershire. Zgodaj je izgubil starše, zato mu je ideja o študiju in duhovništvu prišla prav kot nekakšen pobeg od pomanjkanja, v katerem je živel z bratom in sestro.
Da bi se dokopal do študija na Oxfordu, je marljivo kmetoval na podedovanem očetovem posestvu. Sledil je študij v Parizu ter diploma kanonskega prava v Bologni. To je bil čas, ko je tudi na Pariz že vplival zgled božjega ubožca sv. Frančiška Asiškega.
Vse to je bilo še daleč od duhovništva, ko je bil leta 1235 imenovan za rektorja univerze v Oxfordu. Takrat se ga je spomnil Edmund Rich, ki je medtem postal nadškof v Canterburyju. Riharda je pozval za svojega osebnega tajnika. Njuno skupno delo za obnovo klera in boja proti kraljevim »vmešavanjem« v cerkvene posle je povzročilo Rihardovo odločitev, da postane duhovnik. Rihard in Edmund sta bila neločljiva prijatelja vse do Edmundove smrti. Ob svetniškem Edmundu je bil Rihard poglobil svojo pobožnost in gentlemansko plemenitost.
Svojo končno in najtežjo življenjsko nalogo je Rihard prevzel leta 1244, ko je bil po krajšem pastoralnem delu na manjših župnijah izvoljen za škofa v mestu Chichester. Angleški kralj Henrik III. o tem ni želel slišati, ker ga je motil škof, ki se je zavzemal za cerkveno reformo, a ostri papež Inocenc IV. je kljub temu potrdil svoj izbor.
Kot škof je bil Rihard velik dobrotnik revežev. Svoje dohodke je razdeljeval, pomagal je ubogim, stiskanim je pomagal do polnih pravic. Na novo je uvedel red v cerkvenem sodišču.
Umrl je 3. aprila 1253; pokopan je v Chichestru pri oltarju sv. Edmunda, ki ga je davno prej postavil in posvetil.

Upodobitve
Umetniki sv. Riharda upodabljajo kot škofa s kelihom ob nogah. Ko mu je ta padel med mašo na tla, se ni nič polilo.
Upodabljajo ga tudi, kako leži pred kelihom ali kako orje domače njive ali pa kot škofa, ki s kelihom blagoslavlja svojo čredo.

Gradiva:

Molitev sv. Riharda (v ang.) – 1:58 min: https://www.youtube.com/watch?v=-Fqqwkp9eOk

Sv. Rihard (v ang.) – 29:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=t4a5hvUyvfE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Izidor Seviljski: Zavetnik interneta
2026-04-04
Škof in cerkveni učitelj sv. Izidor Seviljski je bil zelo izobražen človek. Zapustil je več pomembnih del.

Iz življenja …
Sv. Izidor Seviljski se je rodil okoli leta 556 v Kartageni kot sin visokega uradnika v službi gotskega kralja.
Vzgojil ga je starejši brat Leander, ki je bil opat samostana. Izidor je sledil bratu in postal menih in opat. Napisal je delo Regula monachorum. Bil je človek reda in goreč menih.
V Sevili je postal škof in škofoval več kot trideset let. Kot škof je širil krščansko izobrazbo, pospeševal redovno življenje, zidal samostane in šole. V njegovem času je bila Španija polna zmotnega nauka arianizma, ki zanika Kristusovo božanstvo. Bil je velik in goreč govornik in je kot tak tudi nastopal na cerkvenih zborih.
Bil je visoko izobražen človek in je zapustil več pomembnih del. Njegovo zadnje in izredno delo so bile Etimologije (Etimologiae), za katero menijo, da je prva enciklopedija v zgodovini.
Umrl je 4. aprila 636 v Sevili.

Zavetnik
Sv. Izidor je zavetnik osnovnošolcev, študentov, interneta, računalnikov, računalničarjev, uporabnikov računalnikov, filozofije in književnosti. Je narodni zavetnik Španije.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot škofa v beli obleki, s knjigo in peresom.

Gradiva:

Sv. Izidor Seviljski (v hr.) – 2:52 min: https://www.youtube.com/watch?v=pHG9jfZ055E

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=tfeeRbxiEpk

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 4:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=vIPP05SY5yM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vincencij Ferrer: Za dober zakon
2026-04-05
Sv. Vincencij Ferrer je velik svetnik in evangelizator. Pridigal je trikrat na dan …

Iz življenja …
Sv. Vincencij Ferrer se je rodil leta 1350 v Valencii v Španiji kot drugi sin uglednega notarja.
Pri sedemnajstih letih je vstopil v red pridigarjev in postal dominikanec. Šolati se je začel v Valencii, filozofijo in teologijo pa je študiral v Barceloni, Toulouseu in Leridi, kjer je tudi doktoriral. Živel je umaknjeno puščavniško življenje, a bil zelo aktiven kot duhovnik. Bil je ljudski pridigar.

Vsestranski intelektualec, sloviti potujoči pridigar je v svojem dvajsetletnem misijonarskem delovanju prehodil Španijo, Nemčijo, Italijo … in Francijo, kjer je 5. aprila 1419 umrl v Vannesu.
Pridigal je kar po trikrat in večkrat na dan. Veliko je spovedoval, velik del noči pa premolil. Napisal je več učenih spisov in nabožnih knjižic.
Nikoli ni jedel mesa, štirideset let pa je – razen nedelje – jedel le enkrat na dan. Spal je na postelji iz slame.
Ljudem je v težavah pomagal, pogosto tudi s čudeži. Po izročilu je poleg številnih ozdravljenj imel dar jezikov, kar pomeni, da so ga razumeli tudi tujci, kljub temu, da je oznanjal v svojem domačem (katalonskem) jeziku.

Zavetnik
Sv. Vincencij Ferrer je priprošnjik proti glavobolu, epilepsiji; za dober zakon, plodnost, za srečno smrt; je priprošnjik proti nevarnostim vseh vrst. Je zavetnik gradbenikov, zidarjev, kleparjev, opekarjev, krovcev …

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo v dominikanski obleki kot pridigarja, s plamenom nad glavo in perutnicami; v roki ali na prsih ima pogosto črke IHS; včasih drži knjigo, lilijo, križ ali trobento.

Gradiva:

Sv. Vincencij Ferrer (v ang.) – 1:30: https://www.youtube.com/watch?v=4w6XWdpUCm8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Irenej Sirmijski: Njegovi otroci so jokali ...
2026-04-06
Škof sv. Irenej Sirmijski je pretrpel mučeniško smrt 6. aprila 304 v Sirmiju, današnji Sremski Mitrovici.
Ne smemo ga zamenjati z znanim sv. Irenejem Lyonskim.

Iz življenja …
Sv. Irenej Sirmijski je že zelo mlad postal škof v Sirmiju. Po takratnem običaju je bil poročen in imel tri otroke. Po prevzemu škofovske službe se je ločil od družine in se ves posvetil svojemu novemu poslanstvu.
Med Dioklecijanovem preganjanjem kristjanov je bil ujet in priveden pred Proba, prefekta v rimski provinci Panoniji. Prob mu je ukazal, naj daruje poganskim bogovom, a Irenej je odločno zavrnil.
Najprej je bil bičan, potem pa so nasilniki pripeljali njegove starše, ženo in otroke. Ti so ga jokajoč prosili, naj posluša cesarjev ukaz in daruje bogovom ter si tako reši življenje. Ker se sveti škof ni dal pregovoriti, ga je dal prefekt zopet zapreti v temnico, kjer je bil podvržen novemu trpljenju, a njegovo vero ni moglo nič zlomiti. Ko so ga ponovno privedli na sodišče, je še enkrat zavrnil darovanje bogovom.
Nato so ga obsodili na smrt in ga začeli pretepati s palicami, on pa je goreče molil zase in za svoje vernike. Na mostu so mu slekli ogrinjalo, ga obglavili, njegovo telo pa vrgli v Savo. To je bilo 6. aprila 304.

Upodobitve
Umetniki ga običajno upodabljajo s knjigo in pisalom ali kako kleči v molitvi pred usmrtitvijo.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez de la Salle: Zavetnik učiteljev
2026-04-07
Duhovnik sv. Janez Krstnik de la Salle je tlakoval pot sodobni pedagogiki zahodne Evrope.

Iz življenja …
Mladi Janez, rojen leta 1651 v aristokratski družini v Reimsu, je že zgodaj zaznal družbeno razslojevanje vladavine »sončnega kralja«, Ludvika XIV. Na eni strani je bila maloštevilna elita bogatih, na drugi pa ogromna množica obubožanih delavcev in kmetov.

Čeprav je bil Janez de la Salle aristokratski sin, je bil prvenstveno Božji sin. Takoj po duhovniškem posvečenju se je obrnil na ljudstvo, ki je životarilo. V običajni kmečki obleki je skupaj še z dvanajstimi somišljeniki – učitelji – ustanovil brezplačne javne šole za otroke revnega proletariata.
Tako je nastal red šolskih bratov (laikov), ki so malčkom nudili veliko več kot le pismenost in literarno izobrazbo. Malčkom z roba družbe so prinašali tudi vero.
Vladarji sicer niso želeli vzgajati tistih, ki naj bi bili »gola delovna sila«, toda Janez de la Salle je bil neskončno trden in potrpežljiv. Poleg vodenja javnih šol je usposabljal tudi učitelje in pripravljal učbenike. Potem so prišle na vrsto specializirane obrtniške šole, nedeljske šole za odrasle, izobraževanje za invalide, ustanavljanje pedagoških in znanstvenih zavodov … in tako naprej vse do njegove smrti leta 1719.
Za seboj je pustil tlakovano pot sodobni pedagogiki, s katero je postavil temelje, na katerih so gradili izobraževanje celotne zahodne Evrope – čeprav je v učbenikih pogosto pozabljen.

Gradiva:

FILM Sv. Janez de la Salle (v it. – s hr. Podnapisi) – 1:44:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=D7h3XSPTVMw

Sv. Janez de la Salle (v hr.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=8agDnNwHia8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Dionizij Korintski: Popisal mučeništvo sv. Petra in Pavla
2026-04-08
Škof sv. Dionizij Korintski je bil izjemen vodja Cerkve v 2. stoletju in borec proti herezijam.

Iz življenja …
Carigrajska Cerkev časti sv. Dionizija kot mučenca, čeprav ni poročil, da bi umrl mučeniške smrti. Verjetno ga prišteva med mučence zato, ker je veliko pretrpel zaradi vere.
Škof Dionizij Korintski je bil izjemen cerkveni vodja v 2. stoletju in spreten govornik. Najbolj se ga spominja kot cerkvenega pisca, ki je želel učiti, opominjati in tolažiti tiste, ki so daleč. Kot škof ni mogel pogosto osebno obiskovati bratov v škofovski službi, zato jim je pošiljal pisma.
Še danes je ohranjenih več pisem, ki jih je pisal različnim Cerkvam svojega časa. Eno takšno pismo je naslovljeno na Cerkev v Atenah, škofu Publiju, ubitem pod cesarjem Markom Avrelijem (161-180); druga najdena pisma so bila poslana Cerkvam v Lacedoniji, Nikomediji, Korintu na otoku Kreti in v Rim. Posebno velja izpostaviti tiste, ki omenjajo mučeniško smrt sv. Petra in Pavla v Rimu. Iz njegovih pisem odseva misel, da je bil vedno pripravljen žrtvovati se za brate in za vero darovati tudi življenje.
Cerkveni zgodovinar Evzebij hvali njegovo zgledno apostolsko vnemo.
Umrl je okoli leta 180.

Sveti Dimitrij Solunski: Umorjen na veliko noč
2026-04-09
Pravoslavne Cerkve sv. Dimitriju pravijo Veliki Mučenec. Zakaj?

Iz življenja …
Sv. Dimitrij se je rodil v 4. stoletju v Solunu v Grčiji, mučeništvo pa pretrpel v Sirmiji, današnji Sremski Mitrovici.
Bil je zelo priljubljen in goreč pridigar. Veliko se je ukvarjal z dobrodelnostjo. Pripisujejo mu veliko čudežev.
Okrog njega se je spletlo veliko legend. Po nekaterih je bil visok častnik rimske vojske, po drugih je bil diakon sremskega škofa in mučenca sv. Ireneja.
Priveden je bil pred načelnika Proba ter obtožen, ker ni želel izročiti svetih knjig, katerih skrbnik in tolmač je bil. Ostal je trden v veri, zato so ga obsodili na smrt. Mučeništvo je pretrpel na samo veliko noč, 9. aprila 304, in to izven mestnega obzidja. Skupaj z njih je umrla tudi skupina kristjanov, diakonov in devic.
Pokopali so ga na kraju usmrtitve, kjer so pozneje postavili baziliko. Kasneje so njegove relikvije prenesli v Solun, kjer je postavljena bazilika njemu v čast, in od koder se je njegovo češčenje razširilo na Vzhod.
Pravoslavne Cerkve mu pravijo Veliki Mučenec in ga praznujejo 26. oktobra.

Upodobitve
Sv. Dimitrija umetniki upodabljajo kot rimskega častnika s sulico oz. kopjem, s ščitom in petimi vrtnicami v križu.
Na zgodnjekrščanskem reliefu je upodobljen kot mladenič v dolgi obleki s svetniškim sijem.
V vzhodni Cerkvi je pogosto upodobljen skupaj s sv. Jurijem, upodobljenem na konju.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Mihael Svetniški: Zamaknjen, iskan spovednik
2026-04-10
Spovednica sv. Mihaela Svetniškega je bila stalno oblegana.

Iz življenja …
Sv. Mihael Svetniški se je rodil leta 1591 v Vichu blizu Barcelone, natančneje v Kataloniji. Starša sta mu kmalu umrla, tako da je pri enajstih letih bil že sirota.

Zelo mlad komaj dvanajstleten je stopil v red trinitarcev v Barceloni, pri sedemnajstih pa je prestopil k bolj strogim bosonogim trinitarcem v Pamploni, ki so še posebej poudarjali spokornost in duhovne vaje.
Navdušeno je zaživel svoj redovniški poklic, Gospod pa ga je obdaril s številnimi mističnimi darovi. Imel je dar zamaknjenja, zaradi katerega so mu pravili tudi Zamaknjenec.
Po končanem študiju v Sevili in v Salamanki je bil posvečen v duhovnika. Goreče se je predal apostolatu in mnogi so ga poiskali, ko so potrebovali nasvetov v življenjskih težavah in se mu dali voditi. Med njimi tudi španski kralj Filip III. Z njim se je posvetoval v mnogih duhovnih zadevah. Bi je človek molitve, moder svetovalec in zelo iskan spovednik. Zato je bila njegova spovednica vedno oblegana.
Umrl je 10. aprila 1625, star komaj 33 let.
Za seboj je pustil razpravo O miru duše, ki je bila mnogim navdih za bolj goreče duhovno življenje.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo v redovniški obleki – v belem habitu z rdečim križem na prsih in z rjavim ogrinjalom, – kako zamaknjen kleči pred oltarjem, na katerem je izpostavljeno Najsvetejše.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Gema Galgani: Mistikinja, zavetnica študentov
2026-04-11
Sv. Gema je umrla stara le 25 let. Njeno življenje je bilo polno mističnih trenutkov. Imela je Kristusove rane.
Postala je prva kanonizirana Italijanka 20. stoletja.

Iz življenja …
Rodila se je 12. marca 1878 v Camiglianu v Italiji kot najstarejša od osmih otrok obubožanega lekarnarja in zelo pobožne matere, ki pa je umrla, ko je bilo Gemi osem let.
Pod materinim vodstvom je Gema že zgodaj začutila željo po nebesih in Jezusa prosila, da bi občutila njegovo trpljenje. Obiskovala je šolo sester svete Cite v Luci, njena učiteljica pa je bila sedaj že blažena Helena Guerra (+1914), ustanoviteljica oblatinj Svetega Duha oz. sester sv. Cite. Ta je zlasti s svojim živim odnosom do Svetega Duha zelo blagodejno vplivala na Gemo.
Gema je na sebi nosila Kristusove rane na rokah, nogah in na prsih, ki so se pojavile vsak četrtek; potila je krvavi pot, čutila bolečine bičanja in trnjeve krone. Vse je velikodušno sprejemala kot žrtev za človeške grehe. Vidne krvaveče rane so prenehale, ko ji je škof spovednik naročil, naj jih več ne sprejema. Veliko je tudi trpela zaradi dolgih in hudih bolezni. Ko so že mislili, da bo umrla, je na priprošnjo sv. Marjete Alacoque čudežno ozdravela.
Sv. Gema, ki je goreče ljubila križanega Jezusa, je za seboj pustila veliko besedila, ki kaže faze njenih mističnih doživetij.
Umrla je 11. aprila 1903 v Luci.

Upodobitve
Umetniki sv. Gemo upodabljajo kot mlado dekle v drži molitve in s Kristusovimi ranami.

Gradiva:

Sv. Gema Galgani (v hr.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=Latclt3qRsM

Sv. Gema Galgani – odlomki iz FILMA – (v ang.) – 1:16 min: https://www.youtube.com/watch?v=HyAma46Ajhs

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Moscati: Zdravnik ubogih
2026-04-12
Sv. Jožef Moscati je bil odličen zdravnik. Svojo zdravniško službo je jemal kot kakšno duhovniško poslanstvo.

Iz življenja …
Jožef Moscati se je rodil leta 1880 v Beneventu v Italiji v globoko verni družini kot sedmi od devetih otrok. Oče je bil pravnik in sodnik. Družina Moscati je bil močno povezana še z dvema svetniškima osebama: bl. Bartolom Longo (rojen 1841), ki je Giuseppeja obhajal, in s sv. Katarino Volpicelli (rojena 1839).
Jožef si je edini v družini izbral študij medicine. Leta 1903 je diplomiral in kmalu dobil službo zdravnika v neapeljski bolnišnici Gli Incurabili. Svoje delo je opravljal kot poklic in poslanstvo. Bil je tudi profesor na Medicinski fakulteti. Odpovedal se je zakonskemu življenju, da se je lahko v polnosti posvetil bolnikom in ubogim. Kmalu je zaslovel kot odličen zdravnik. Med prvo svetovno vojno je oskrbel več kot 2.500 poškodovancev.

Bil je izjemen zdravnik ter znanstvenik na eni strani, na drugi pa izjemno človeški, predan svoji poklicanosti. Evharistija je bila središče njegovega življenja. Vsako jutro je bil pri sv. maši. V bolnikih je videl Kristusa. Svojih zdravstvenih nasvetov ni omejeval zgolj na telo, ampak je skrbel tudi za dušo. Na recepte je pogosto predpisal tudi zakramente, zlasti spoved in evharistijo. Svoje študente je učil, naj ne predpisujejo le zdravil, ampak naj imajo dobre odnose z bolniki. Človeka ne zdravita kemija in besede, zdravita ga Ljubezen in dobrota. In te je bil sv. Jožef Moscati poln. Biti zdravnik je zanj pomenilo biti dober zdravnik in človek, biti človeški.
Njegova dobrota se ni ustavila pri bolnikih v bolnišnici. Ko je tam končal, je delo nadaljeval doma. Tu je bolnikom k receptu pristavil še kakšen bankovec, da so lahko svoja zdravila tudi kupili. V služenju ubogim mu je pomagala njegova sestra Nina. V svoji ambulanti je imel klobuk z napisom:
»Kdor ima, naj da, kdor nima, naj vzame«, v smislu: »Zastonj ste prejeli, zastonj dajajte.« (Mt 10,8)

Sv. Jožef Moscati je umrl 12. aprila 1927, star 46 let.
Za blaženega ga je razglasil papež Pavel VI. leta 1975, za svetnika pa sv. papež Janez Pavel II. leta 1987.

Gradiva:

Odlomki iz filma: https://www.youtube.com/watch?v=30TmB6Ahm5Y

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Martin I.: Papež, znan po svoji dobroti
2026-04-13
Papež sv. Martin je znan po svoji dobroti, podobno kot njegov soimenjak sv. Martin iz Toursa.
Umrl je mučeniške smrti, razočaran, ker mu prijatelji niso stali ob strani.

Iz življenja …
Martin se je rodil okoli leta 600 v Umbriji v Italiji v plemiški družini. Bil je zelo izobražen. Ker so ga leta 649 izvolili za papeža brez potrditve cesarja Konstantina II., je to cesarja močno razjezilo.
Papež Martin je znan po svoji dobrodelnosti in skrbi za uboge.
Ker je bil zelo dejaven, je takoj po svoji izvolitvi sklical Lateranski koncil, na katerem so obsodili monoteletski nauk, ki je sicer učil, da v Kristusu obstajata dve naravi (Božja in človeška), vendar le ena volja. Ker je ta zavrnjen nauk podpiral tudi sam cesar Heraklij, je ta dal papeža prijeti in pripeljati v Carigrad, kjer so ga mučili in obsodili zaradi veleizdaje, češ da se je polastil rimske škofije, sprejel krivoverske nauke in sodeloval z muslimani. Bolnega so ga izgnali na polotok Krim, kjer je čez dve leti umrl, to je 16. septembra 655.

Ohranjenih je 17 njegovih pisem, v katerih je razbrati žalost nad nezvestimi prijatelji.

Upodobitve
Sv. Martina umetniki upodabljajo kot papež s tiaro in včasih tudi z denarjem.

Gradiva:

Papež Martin I. (v ang.) – 2:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=wK7b6c-z03k

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Lidvina: Zavetnica drsalcev
2026-04-14
Sv. Lidvina je vzor bolnim in trpečim. A kako to, da je zavetnica drsalcev?

Iz življenja …
Sv. Lidvina se je rodila se je rodila na cvetno nedeljo 18. marca 1380 v ribiškem mestecu Schiedam pri Rotterdamu na Nizozemskem v preprosti družini kot edina deklica od devetih otrok.
Imela je veliko snubcev, a sama ni mislila na možitev. Boga je celo prosila, naj ji vzame lepoto, tako da se ne bi noben snubec zmenil več zanjo.
Pri petnajstih letih je zbolela. Ko se je nekega zimskega dne drsala na ledu, je zaradi prijateljice padla nerodno in si zlomila rebro. Iz dneva v dan se ji je stanje slabšalo.
Priklenjena je bila na bolniško posteljo. Vlekla se je lahko le s pomočjo bergel.
Kot bolnica se je sprva počutila zelo osamljeno, potem pa je veliko premišljevala o Kristusovem trpljenju in postala celo drugim vodnica v duhovnem in vsakdanjem življenju.
Trpela je osemintrideset let.
Med zamaknjenji so jo tolažili angel varuh, Božja mati Marija in Jezus. Pogosto je videla rožnato vejico, vso v popkih.
Angel ji je povedal, da bo umrla, ko se bodo razcveteli vsi popki. To je bilo 14. aprila 1433.

Zavetnica
Sv. Lidvina je zavetnica bolnikov, drsalcev, rolkarjev, skejterjev, bolniškega osebja in domov za ostarele.

Upodobitve
Umetniki sv. Lidvino najpogosteje upodabljajo kot devico s cvetjem in razpelom v roki.

Gradiva:

Sv. Lidvina (v hr.) – 2:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=lDeMsFBIDOM

Sv. Lidvina in angel varuh (v ang.) – 8:31 min: https://www.youtube.com/watch?v=XdEft9Fplwo

Foto: Pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Nidgar iz Augsburga: Priljubljen škof med ljudmi
2026-04-15
Po vsej verjetnosti je bil sv. Nidgar opat benediktinskega samostana Ottobeuren v Allgäu, preden je bil leta 816 imenovan za trinajstega augsburškega škofa; a njegovo ime ni prikazano v samostanski kroniki. Položil je temeljni kamen za gradnjo Magnus-cerkve v Füssenu in leta 829 sodeloval na sinodi v Mainzu.
Sv. škof Nidgar je bil v svoji škofiji izjemno priljubljen in spoštovan in je že v času svojega življenja užival sloves svetnika.
Umrl je 15. aprila leta 831 v Augsburgu.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot meniha z dodano mitro.

Foto:
wikipedia.org
https://bistum-augsburg.de/Heilige-des-Tages/Heilige/NIDGAR-VON-AUGSBURG

Sveta Bernardka Lurška: 18-krat prikazala Marija
2026-04-16
Sv. Bernardka Lurška je zaradi zasliševanj s strani cerkvenih oblasti mnogo trpela …

Iz življenja …
Bernardka se je rodila leta 1844 v Lurdu kot najstarejša izmed šestih otrok v revni družini Soubirous.
Pri štirinajstih letih se ji je med 11. februarjem in 16. julijem 1858 osemnajstkrat prikazala Mati Božja Marija.
Bilo je v votlini Massabiell blizu Lurda.
Danes je Lurd eno največjih Marijinih svetišč na svetu.
Ko so ljudje zvedeli za Marijina prikazovanja, so se začeli zbirati okoli votline.
To je zdramilo tudi oblasti in začeli so zasliševati Bernardko, da bi jo ujeli na laži.
Bernardka je mnogo trpela zaradi sumničenja, zasliševanj in prezira s strani cerkvene oblasti.
A stala je trdno za tem, kar je slišala in videla, in se ni pustila zmesti.

Gospa je rekla Bernardki, naj moli za grešnike. Povedala ji je, da je Brezmadežno spočetje.
Med drugim ji je naročila naj gre k votlini, kjer je zdravilna voda, katero naj pije in s katero naj se umije.

Kasneje je Bernardka stopila v samostan v Neversu, kjer je leta 1879 umrla.
Njeno nestrohnjeno telo počiva v samostanski cerkvi.

Gradiva:

Sv. Bernardka (v ang.) – 3:51 min: https://www.youtube.com/watch?v=ixhf8qTv8pw

Sv. Bernardka Lurška (v hr.) – 2:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=uRv0V-oOdVU

Odlomki iz FILMA o Sv. Bernardki Lurški (v ang.) – 2:44 min: https://www.youtube.com/watch?v=1Pzo9cHVxr8

O čudežih v Lurdu (v ang.) – 56:01 min: https://www.youtube.com/watch?v=d5FhwCbNrZE

Odlomek iz FILMA Čudež iz Lurda (v nem.) – 1:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=3RzbRR38zvI

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Inocenc Tortonski: Spreobrnil mnogo ljudi
2026-04-17
Sv. Inocenc je v temnici preživel 22 let …

Iz življenja …
Rojstna hiša tega svetnika je bila navaden kraj molitve in zatočišče pred preganjanjem kristjanov, med drugim tudi zaradi visokega statusa njegovih staršev Kvincija in Inocencije. A na koncu sta izgubila življenje v zadnjem strašnem preganjanju kristjanov, ki ga je sprožil cesar Dioklecijan.
Inocenc je v temnici preživel 22 let, medtem ko so mu zaplenili podedovano dediščino staršev. Tamkajšnja cerkev v mestu Tortona v Padski nižini je bila pretresena do samih temeljev kot še nikoli dotlej.
Po letu 313, ko se je s cesarjem Konstantinom končalo preganjanje kristjanov, so kristjani spet dvignili glavo in dobili svojega škofa.
Inocenc je medtem odpotoval v Rim, da bi od cesarja dobil povrnjeno očetovo dediščino, ki je bila v času njegovega izgnanstva zaplenjena. Pri tem si je pridobil podporo papeža sv. Silvestra, ki ga je posvetil za diakona in pridržal pri sebi za nekaj časa ter uvajal v cerkveno delo, potem pa ga je poslal kot škofa v njegovo mesto Tortona. S tem je prišla nova pomlad za tamkajšnjo krajevno Cerkev. Sv. Inocenc je kristjane utrjeval v veri in pridobival pogane za Kristusa. Svoje podedovano premoženje je podaril škofiji in v Tortonu začel postavljati cerkve.
Umrl 17. aprila 353, po dobrih dvajsetih letih vodenja krajevne cerkve v sluhu svetosti.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
