Lurška Mati Božja: Prikazanje sv. Bernardki
2028-02-11
Na praznik Lurške Matere Božje se spominjamo prikazanja Matere Božje 11. februarja 1858 v Lurdu ubogi sv. Bernardki Lurški. Prikazala se ji je osemnajstkrat.
Marija se je sv. Bernardki predstavila kot Brezmadežno spočetje. Na njeno željo je tam začel izvirati čudežni izvir, kjer so mnogi ozdraveli, postavili so cerkev in vernike pozvali, da molijo in se pokorijo za spreobrnjenje grešnikov.
Iz celega sveta hodijo bolniki in zdravi po lurško vodo.
V mnogih deželah sveta so postavili lurške votline, kjer častijo Marijo kot Lurško Mati Božjo.
Tega dne obhajamo tudi svetovni dan bolnikov.

Gradiva:

Luška Mati Božja (v ang.) – 1:56 min: https://www.youtube.com/watch?v=2oDFt7TIKjQ

Izviri Matere Božje v Franciji (v hr.) – 5:08 min: https://www.youtube.com/watch?v=b7MPYmH–7s

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Humbelina: Sestra svetega Bernarda
2028-02-12
Bl. Humbelina je sestra sv. Bernarda iz Clairvauxa.

Iz življenja …
Humbelina je sestra sv. Bernarda iz Clairvauxa, soustanovitelja cistercijanov. Ta jo je spodbudil, da je zapustila bogato družino, v katerem je uživala v posvetnem življenju in postala redovnica. Sprva ni želela. A ko je nekoč šla v slovesnem spremstvu obiskat svojega brata, in je ta ni sprejel, jo je to tako pretreslo, da je s soglasjem svojega moža odšla v benediktinski samostan Jully-sur-Sarce, kjer je leta 1128 postala predstojnica. Umrla je 12. februarja 1136.
Za blaženo je bila razglašena leta 1703.

Drugi svetniki dneva:

Evlalija, mučenka

Sveta Katarina de Ricci: Zavetnica bolnikov
2028-02-13
Sv. Katarina de Ricci, dominikanka in mistikinja, se je dopisovala s pomembnimi svetniki tedanje dobe. Nanjo so se obračali knezi, škofje …
Bodi Katarina ali kres, če je mrzlo, neti les!

Iz življenja …
Sv. Katarina de Ricci se je rodila 23. aprila 1522 v Firencah v Italiji v ugledni plemiški družini Ricci. Pri krstu so ji dali ime Aleksandra (Sandrina). Pri petih letih je izgubila mamo, ki jo je vzgajala v veri. Ko je postala sirota, jo je v samostan sv. Pietra v Monticelli sprejela njena sorodnica, opatinja tega samostana.
Sandrina je že od zgodnjega otroštva občutila močne notranje spodbude, naj premišljuje Odrešenikovo trpljenje. V zvezi s tem je vedno bolj napredovala in ni čudno, da se je odločila za redovništvo ter se pridružila dominikankam, kjer je dobila ime Katarina.
V samostanu je izstopala kot resnično ponižna in poslušna redovnica. Prva leta redovnega življenja je bila izpostavljena mnogim preizkušnjam: hudi bolezni ter poniževanju in preziru sester. Toda vse to ji je omogočilo, da se je vedno bolj oblikovala po Njem, čigar trpljenje je nenehno premišljevala. Odrešenik ji je v zameno dajal mistična doživetja in razsvetljenja. Od februarja 1542 je več let vsak teden od četrtka opoldne do petka popoldne v zamaknjenju videla trpečega Kristusa in na sebi doživljala njegovo trpljenje. Na rokah, nogah in na glavi (kjer je bila pri Jezusu trnjeva krona) je dobila sledove Kristusovih ran. Imela je sposobnost bilokacije, da je bila hkrati na dveh mestih, napovedala je tudi prihodnje dogodke.
Zaradi vsega tega so se obračali k njej po nasvet knezi, škofje, pa tudi preprosti ljudje. Dopisovala se je tudi z veliki svetniki in drugimi vidnejšimi osebami svojega časa, kot so npr. sv. Filip Neri, sv. Karel Boromejski … Življenje v samostanu, katerega prednica je večkrat bila, je cvetelo, o čemer priča takratno število sester (160). Vsem je bila vzor redovniškega življenja. Premišljevanje Jezusovega trpljenja je bilo steber in temelj vse njene duhovnosti.
Umrla je 2. februarja 1590.

Zavetnica
Sv. Katarina je zavetnica bolnikov.

Upodobitev
Umetniki jo upodabljajo kot dominikanko, pogosto v mističnem zamaknjenju.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Valentin: Zavetnik zaljubljenih
2028-02-14
Sv. Valentin je danes zelo “popularen” svetnik, kot »zavetnik zaljubljenih«. Običaj praznovanja valentinovega dne je razširjen še zlasti v anglosaksonskih deželah.
Sv. Valentin je pri nas znan kot vremenski svetnik:
Sv. Valentin ima ključe od korenin.

Iz življenja …
Sv. Valentin (Zdravko) je bil rimski duhovnik, ki je živel v 3. stoletju, v času vladarja cesarja Klavdija II., s katerim naj bi prijateljeval. Ozdravil naj bi mrtvoudno deklico, vrnil vid slepi poganski deklici.
Večji uspeh je dosegel pri pokristjanjevanju rimskih poganov, celo med najvišjimi cesarjevimi uradniki. Leta 269 so ga obtožili, obsodili, mučili in obglavili. Kmalu po njegovi mučeniški smrti so njemu v čast v Rimu postavili baziliko.
Po eni izmed legend je Valentin oboževal vrtnice, dišeče rože, jih poklanjal zaročencem, in jim na ta način zaželel srečno zakonsko zvezo.

Zavetnik
Sv. Valentin je zavetnik zaljubljenih, mladine, popotnikov, za dober zakon; priporočajo se mu pri očesnih boleznih, kugi, epilepsiji in drugih potrebah.

Cerkve v Sloveniji
Pri nas je sv. Valentinu posvečenih šest cerkva (1 župnijska in 5 podružničnih).
Župnijska cerkev sv. Valentina je v Žusmu, ki je na teritoriju celjske škofije.
Podružnične cerkve sv. Valentina so: v župnijah Javorje nad Škofjo Loko (kraj Jarčje Brdo), Leskovec pri Krškem (kraj Straža), Moravče (kraj Limbarska gora), Mozirje (kraj Savinjski gaj) ter v župniji Krka (kraj Laze), a slednja cerkev je posvečena tudi Ignaciju Lojolskemu.

Gradivo:

Sv. Valentin (v hr.) – 2:28 min: https://www.youtube.com/watch?v=-tYFeova1Jk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Klavdij: Častilec Srca Jezusovega
2028-02-15
Dan po valentinovem se cerkev spominja sv. Klavdija, ki je zelo poudarjal Božjo ljubezen.
Bil je francoski misijonar, jezuit in velik častilec Srca Jezusovega.

Iz življenja …
Sv. Klavdij se je rodil na svečnico, 2. februarja 1641 blizu Lyona v Franciji v družini kraljevega notarja s sedmimi otroki. Pisal se je La Colombiere. Vzgojen je bil zelo pobožno. Sedemnajstleten je v Avignonu vstopil k jezuitom. Študiral je v različnih jezuitskih zavodih in po končanem študiju teologije postal duhovnik. V Lyonu je bil nekaj časa profesor in vodja Marijine kongregacije.

Ko so ga imenovali za predstojnika jezuitskega kolegija v mestu Paray Le Monial, in kjer je bil hkrati tudi izredni spovednik sosednjega samostana sester Marijinega obiskanja, je v njem spoznal ponižno redovnico in mistikinjo sv. Marjeto Marijo Alacoque. Oba sta bila velika častilca Presvetega Srca Jezusovega.
Sv. Klavdij je prvi slavil praznik Srca Jezusovega in se trudil, da bi se čim bolj poglobil v njegovo češčenje. Z dobrim vodstvom in spisi je še druge pridobival zanj.
V času verskih prepirov v Angliji so ga predstojniki leta 1676 poslali v London za pridigarja yorški vojvodinji, bodoči angleški kraljici. Tudi njo je pritegnil k češčenju Srca Jezusovega. V Angliji je spreobrnil veliko protestantov v katoliško vero. Dve leti pozneje, ko se je v Angliji začelo preganjanje katoličanov, so ga kot »papista« prijeli in zaprli. Pred skorajšnjo usmrtitvijo so ga močno bolnega izgnali iz države.
Vrnil se je v Paray Le Monial, kjer umrl 15. februarja 1682, star 41 let.
Za blaženega ga je leta 1929 razglasil papež Pij XI., za svetega pa leta 1992 sv. Janez Pavel II.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Julijana: Zavetnica porodnic, bolnikov
2028-02-16
Sv. Julijana je poznana mučenka iz Nikomedije, današnjega Izmirja v Turčiji.
Njene relikvije so danes v Neaplju, njeno češčenje pa se je razširilo tudi po drugih evropskih deželah.
Še danes veliko žensk nosi njeno ime.

Iz življenja …
Sv. Julijana se je rodila okoli leta 285 v maloazijski Nikomediji v bogati poganski družini, a je kmalu postala kristjanka.
Oče jo je obljubil za ženo prefektu Elevziju. Ker pa je Julijana poroko z njim pogojevala z njegovim spreobrnjenjem v krščansko vero, se je ta razjezil in jo naznanil oblastem, ki je krščanstvo preganjala.
Za Julijano so odredili mučenje. Toda kljub mučenju (med drugim so jo obesili za lase, jo polivali z raztaljenim vincem …) se veri ni odrekla.

Legenda pripoveduje, da se ji je v zaporniški celici prikazal hudič v obliki angela, in jo nagovarjal, da bi jo odvrnil od vere, a ga je razkrinkala in zvezala s svojimi verigami.
Ker je vse mučenje vdano prestajala, so jo na koncu obglavili. To se je zgodilo okoli leta 305.

Upodabljanje
Najpogosteje jo upodabljajo, kako drži poraženega hudiča na verigi. Upodabljajo jo tudi obešeno za lase nad kotlom, s palmo v rokah.

Zavetnica
Sv. Julijana je zavetnica porodnic, bolnikov.

Gradivo:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Fra Angelico: Zavetnik umetnikov, slikal angelsko
2028-02-18
Fra Angelico ali Beato Angelico je bil redovnik, ki evangelija ni oznanjal s pridigami ali spisi, ampak s slikarskim čopičem. Ker je slikal angelsko, so ga imenovali Fra Angelico.

Iz življenja …
Fra Angelico se je rodil okoli leta 1395 v malem kraju blizu Firenc v Italiji. Pri krstu so mu dali ime Guido di Pietro.
Pri osemnajstih letih je skupaj s svojim starejšim bratom vstopil v dominikanski red kot brat in dobil redovno ime Fra Giovanni da Fiesole (brat Janez iz Fiesole).
Potopil se je v premišljevanje evangelija in poslej bo upodabljal samo verske prizore, za katere je dobil navdih iz evangelija, iz bogoslužja in iz svetniških zgodb.

Sprva je slikal na rokopise. Ko pa so njegovi sobratje videli njegove čudovite slike, so rekli, da »slika angelsko«, in zaradi česar se ga je prijel vzdevek »Fra Angelico«. Pred slikanjem je vedno molil in prosil Boga, naj vodi njegovo roko in mu pomaga ustvariti sliko, ki bi spodbudila ljudi bližje k Bogu. Slikal je svete podobe in angele. Postal je zelo znan, tako da so ga leta 1445 poklicali celo v Rim, da bi slikal v baziliki sv. Petra in po drugih kapelah.
Njegova dela najdemo v muzejih in cerkvah ter cerkvenih stavbah po vsem svetu. Je namreč največji slikar zgodnje renesanse, z zelo redkim in popolnim slikarskim talentom.
Umrl je 18. februarja leta 1455 v Rimu.
Zaradi njegove globoke religioznosti, ki odseva iz njegovih del, so fra (brat) pred imenom kmalu spremenil v beato (blaženi) in se s tem imenom kot veliki slikar zapisal v zgodovini, uradno pa ga je za blaženega razglasil šele sv. papež Janez Pavel II. (leta 1982), dve leti kasneje pa za zavetnika katoliških umetnikov.
Njegovo življenje lepo kaže, kako smo vsi poklicani, da svoje talente uporabimo za služenje drugim in v slavo Bogu.

Gradivo:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Konrad: Požar povzročil preobrat v življenju poročenega plemiča
2028-02-19
Preobrat v življenju mladega poročenega plemiča sv. Konrada Piačenskega (iz Piacenze) je povzročil požar.

Iz življenja …
Sv. Konrad se je rodil okoli leta 1290 v italijanskem mestecu Calandasco blizu Piacenza v eni izmed uglednih plemiških Piačenskih družin. Bil je bogat. Že mlad se je srečno poročil z Evfrozino in živel brezskrbno življenje. Že od malih nog se je ukvarjal z lovom in viteškimi igrami, kot vsi njegovi vrstniki.
Pri 23-ih letih se mu je divjad, ki so jo gonili psi, skrila v gosto grmovje. Da bi jo prepodil od tam, je zažgal goščavo, a ogenj se je razširil in opustošil žetev ter ves zaselek. Lastniki njiv in hiš so kot krivca prijeli nekega reveža, ki je bil v bližini pogorišča, in ga obsodili na smrt, čeprav ni bil kriv.
Ko je za to zvedel sv. Konrad, ga je pekla vest. Javil se je oblastem ter obljubil, da bo škodo povrnil sam. Svojo obljubo je izpolnil, a je s tem postal reven.
Po tej nesreči je Konradova žena vstopila h klarisam, on pa je postal tretjerednik sv. Frančiška – tedaj mu je bilo petindvajset let. V želji po čim večji samoti je najprej spokorno romal v Rim, nato pa se je odpravil proti jugu na Sicilijo, kjer je v dolini mesta Noto negoval bolnike in skrbel za reveže. Nato se je odločil za popolno samoto. Na griču, ki je po njem dobil ime Hrib sv. Konrada, je našel votlino, v kateri je trideset let živel v samoti, molitvi in pokori.
Umrl je 19. februarja 1351, klečeč v molitvi pred križem.
Konrad je naredil veliko čudežev. Najbolj znan je bil čudež s kruhom, ki ga je spekel angel, in zaradi česar noben ni odšel od sv. Konrada lačen.
Podobno kot sv. Frančišek Asiški je tudi sv. Kondrad imel rad živali, posebno ptice, s katerimi se je pogovarjal. Zato ga pogosto upodabljajo kot tretjerednika, obdanega s številnimi pticami.

Zavetnik
Je zavetnik lovcev.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Jacinta in Frančišek: Najmlajša svetnika v zgodovini?
2028-02-20
Fatimska pastirčka sv. Jacinta in Frančišek Marto sta najmlajša svetnika nemučenca v zgodovini Cerkve.
Papež Frančišek ju je (13. maja 2017) ob 100-letnici Marijinih prikazovanj v Fatimi na Portugalskem razglasil za svetnika, a ne zaradi teh prikazovanj, ampak zato ker sta po teh navodilih živela.

Zakaj se na nobeni sliki ne smejita?

Mnogi se sprašujejo, zakaj imata na uradnih slikah zagrenjena obraza. Ni namreč nobene slike, na katerih bi bila nasmejana. Preučevalec čudežev Michael O’Neill je dejal, da je Marija pastirčkom pokazala pekel. Nihče, ki je videl pekel, pa ne bi bil videti navdušen.

Iz življenja sv. Jacinte Marto …

Jacinata se je rodila 11. marca 1910 v revni kmečki družini v majhnem kraju Aljustrel. Že od malih nog je skupaj s svojim starejšim bratom Frančiškom in sestrično Lucijo dos Santos pasla ovce.
Leta 1916 se jim je prikazal angel, ki jim je rekel, naj 13. maja naslednjega leta ponovno pridejo v globel Ira v bližini Fatime. Tega dne so tam srečali mlado ženo, vso oblečeno v belem, ki se jim je predstavila kot Devica Marija in jih je prosila, naj se 13. v mesecu ponovno vrnejo. Namesto da bi molčala, je sedemletna Jacinta drugim razkrila skrivnost. Sprva so morali otroci zaradi tega veliko trpeti, ker jim niso verjeli. Toda vrnili so se vsak mesec in sčasoma jim je Božja Mati razkrila tri velike skrivnosti. Vedno več ljudi jih je spremljalo. 13. septembra jih je bilo že 15.000, 13. oktobra že več kot 50.000, ki so lahko opazovali vsaj nenavadne svetlobne pojave. Očividci so poročali, da se je sonce začelo silno vrteti okoli svoje osi in da so bili vidni barviti žarki.

»Lepa Gospa« je otrokom razkrila tri skrivnosti: vizijo pekla, napoved druge svetovne vojne in spreobrnitev Rusije ter vizijo oboroženega napada na skupino cerkvenih dostojanstvenikov. Božja Mati je otrokom napovedala tudi njihovo lastno usodo. Decembra 1918 sta za gripo zbolela brat in sestra. Frančišek je zaradi tega umrl, Jacinta pa je okrevala, a je v začetku leta 1920 zbolela zaradi kostne tuberkuloze in umrla 20. februarja v lizbonski bolnišnici. Po njenem pripovedovanju se ji je Marija tudi v bolnišnici še večkrat prikazala.

Zavetnica
Sv. Jacinta je zavetnica bolnih, zapornikov in preganjenih zaradi vere.

Gradiva:

Molitvena ura v čast sv. Jacinti (v WORD-u)

Iz novega katoliškega FILMA o sv. Jacinti iz Fatime (v ang.) – 2:00 min: https://www.youtube.com/watch?v=MJtF_a882f8

Odlomki iz FILMA o Jacinti (v port.) – 2:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=kzreYgamUbo

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Peter Damiani: V raju celo v Dantejevi Božanski komediji
2028-02-21
Sv. Peter Damiani je eden izmed največjih piscev in obnoviteljev Cerkve v 11. stoletju. Njegova neoporečnost je bila tako velika, da je prišel celo v »sedmo nebo« raja v Dantejevi Božanski komediji.

Iz življenja …
Rodil se je okoli leta 1007 v Raveni v plemiški, a obubožani družini. Že kot malo dete je ostal brez staršev. Na srečo je imel starejšo sestro in brata, zato je v Roselindi našel drugo mati, v bratu Damjanu pa očeta. Njegov brat, ki je bil arhiprezbiter v Raveni, ga je vzel k sebi in mu omogočil študij, zato je Peter iz hvaležnosti svojemu imenu dodal še ime Damiani. Peter Damiani je po študiju v Raveni, Faenzi in Parmi postal profesor na univerzi.
Ker se s tem ni čutil izpolnjenega, se je pri 28-ih letih umaknil k puščavnikom v samostan Fonte Avellano, ki je slovel po svoji strogosti. Tam je za vzgojo menihov napisal življenjepis ustanovitelja mnogih samostanov, sv. Romualda Ravenskega, in na podlagi njegovih načel ustvaril tudi svoj »življenjski program«. V tem programu je bil ključen povratek k askezi in moralnosti. V samostane so vpeljali bičanje. Peter Damiani je neutrudno pisal in pridigal. Kmalu so ga za svojega voditelja izbrali tudi drugi puščavniki. Njegovo pomoč in nasvete v redovnem življenju so kmalu poiskali tudi opatjisosednjih samostanov, kakor tudi papeži. Papež Štafan IX. ga je proti njegovi volji imenoval za kardinala in škofa v Ostiji.
Sv. Peter Damiani je bil izjemen pisec, ki je poleg Svetega pisma sijajno poznal tudi stare klasične pisce. S svojimi pismi, pridigami, življenjepisi svetnikov in številnimi pesmi in himnami je eden najproduktivnejših piscev srednjega veka.
Napisal je dogmatične razprave o Sveti Trojici in Kristusu ter življenjepise številnih svetnikov. Še posebej je častil Mati Božjo, kateri je posvetil številne govore in dela. Pisal in pridigal je z namenom, da bi ljudi navdušil za moralno življenje. Zato je neredko ostro in strogo kritiziral vsako zlo v Cervki, kot npr. kupovanje cerkvenih položajev z denarjem.
Sv. Peter Damiani je umrl 23. februarja leta 1072 v Faenzi, ljudje pa so ga takoj začeli častiti kot svetnika in se mu priporočati še zlasti tedaj, ko jih je bolela glava.
Leta 1828 je bil razglašen za cerkvenega učitelja.

Zavetnik
Je proti glavobolom.

Upodobitve
Sv. Petra Damiani umetniki najpogosteje upodabljajo kot meniha ali škofa s knjigami, bičem ali lobanjo.

Gradivo:

Sv. Peter Damiani (v hr.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=g9YgY5rKjxw

Sv. Peter Damiani (v ang.) – 3:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=hrpTLN-ZvoQ

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Praznik Sedeža apostola Petra
2028-02-22
Jezus Kristus je imenoval dvanajst apostolov, ki so mu sledili in sestavljali poseben zbor, t. i. »dvanajsteri«. Med njimi pa je dal posebno nalogo Petru. Te njegove službe se Cerkev že od 4. stoletja spominja s praznikom, ki nosi ime Sedež apostola Petra.

Kakršno je vreme na dan stola sv. Petra, takšno ostane do velike noči.

Iz Svetega pisma
Praznik Sedež apostola Petra nas spominja, da je Kristus sezidal svojo Cerkev na Petru, Skali, in ga postavil za vrhovnega pastirja svoje črede (prim. Mt 16,13-19).
Jezus je rekel Petru: »Ti si Peter in na tej skali bom sezidal svojo Cerkev in vrata podzemlja je ne bodo premagala. Dal ti bom ključe nebeškega kraljestva; in kar koli boš zavezal na zemlji, bo zavezano v nebesih; in kar koli boš razvezal na zemlji, bo razvezano v nebesih.«

Od zgodnjih krščanskih časov je sedež sv. Petra spoštovan kot simbol apostolove učiteljske oblasti. Služba rimskega škofa z različnimi dikasteriji se še danes imenuje Apostolski sedež oz. Sveti sedež.

Molimo
Vsemogočni Bog,
svojo Cerkev si postavil
na Petrovo izpoved vere kakor na skalo.
Ne dopusti, da bi nam vero
omajali viharji tega sveta. Amen.

Gradiva:

Sedež apostola Petra (v hr.) – 2:34 min: https://www.youtube.com/watch?v=RdICMow91Eo

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Magdalena Gornik: 47 let brez hrane?
2028-02-23
Mistikinja Magdalena Gornik je slovenski svetniški kandidat. Njen grob iz leta v leto obiskuje vedno več ljudi …

Iz življenja …

Marija Magdalena Gornik se je rodila 19. julija 1835 na Gori nad Sodražico v preprosti kmečki družini kot tretji od sedmih otrok. Sprva je bila povsem običajna deklica, ki je pomagala pri delu in se družila z vrstnicami.
Bog pa je na poseben način posegel v njeno življenje spomladi leta 1847. Tedaj je na njivi zagledala neznano ženo, ki se ji je predstavila kot Jezusova mati in ji naročila, naj Jezusa ljubi. Pri prvem sv. obhajilu je začutila Jezusovo ljubezen. Močneje ko je čutila Jezusovo bližino, bolj slabotna je postajala telesno. Zbolela je tako močno, da je morala nekaj časa ostati v postelji. Nobeno zdravilo ji ni pomagalo. Čudežno je ozdravela avgusta 1848, ob drugem Marijinem prikazanju. Marija ji povedala, da bo ob trdni veri v Boga od njega prejela vse, tudi hrano za svoje življenje. Odtlej Magdalena do konca svojega življenja ni zaužila nobene telesne jedi; hranila se je s skrivnostno nebeško jedjo. Magdalena je imela vsak dan nenavadna doživetja (zamaknjenja, videnja, stigme, mistično obhajilo).
47 let je živela brez zemeljske hrane; pogosto je doživela zamaknjenja. Na svojem telesu je nosila znamenja Kristusovih ran – stigme. Med zamaknjenji je prejemala mistično obhajilo in skrivnostno jed, od katere je tudi živela. Ti zunanji darovi pa so se v njenem življenju prepletali z izrednim, mističnim trpljenjem, s katerim je zadoščevala za žalitve Božje ljubezni.
Umrla je 23. februarja 1896 v sluhu svetosti.

Njen grob iz leta v leto obiskuje vedno več ljudi.

Molitev k Magdaleni Gornik
Vsemogočni Bog, Oče luči,
od Tebe prihaja vsak dober dar.
Svojo služabnico Magdaleno Gornik
si obdaril s čudovitimi darovi
mističnih milosti in bogoljubnega življenja.
Usliši naše molitve in poveličaj jo,
da bo pred vesoljno Cerkvijo
prišteta k zveličnim.
Po Kristusu našem Gospodu. Amen.
Oče naš … Zdrava Marija … Slava Očetu.
Dobri Bog, po priprošnji Magdalene Gornik,
Mi podeli milost …*

Uslišanja na njeno priprošnjo pošljite na naslov: Nadškofija Ljubljana, Ciril-Metodov trg 4, p. p. 1990, 1001 Ljubljana.

Gradiva:

Dokumentarni FILM Magdalena Gornik slovenska svetnica – 1:14:24 min

Na GROBU Magdalene Gornik – 1:13 minut

KNJIGA Marija Magdalena Gornik, France M. Dolinar, 2019, 40 str.
KNJIGA Kraljič, Martina. Magdalena Gornik. Medvedica : Kulturno društvo Magdalene Gornik, 2009.

Več na spletni strani župnije Sodražica >>>

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Matija: Led razbija, če ga ni, ga pa naredi
2028-02-24
Pri nas je zelo znan vremenski rek: »Matija led razbija, če ga ni, ga pa naredi.«
Sv. Matija je edini apostol, ki ga Jezus ni neposredno poklical in izbral na to mesto. Z žrebom (kockanjem) ga je izbrala prva skupnost, da zapolni prosto mesto, ki ga je zasedal Juda.

Iz življenja …
Sv. Matija se je rodil je v Betlehemu in je bil eden od dvainsedemdesetih Jezusovih učencev, ki jih je Jezus poslal oznanjat Božje kraljestvo (prim. Lk 10,1). Po Jezusovem vnebohodu so ga z žrebom izbrali kot naslednika izdajalca Juda Iškarijota v krogu dvanajsterih apostolov (prim. Apd 1,22-26); na binkošti je prejel Svetega Duha.
O njegovi smrti je več izročil. Najbolj razširjeno, ki je tudi v Zlati legendi (Legenda aurea) pa pravi, da so ga pogani okrog leta 63 v Etiopiji najprej skoraj do smrti kamnali, nato pa obglavili s sekiro.

Upodobitve
Na upodobitvah dvanajsterih apostolov sv. Matija najpogosteje ni. To pa zato, ker ga izpodriva sv. Pavel.
Sv. Matija pogosto upodabljajo z mečem, sekiro, kamnom ali knjigo.

Zavetnik
Je zavetnik tesarjev, kovačev, gradbenih delavcev, mesarjev in slaščičarjev, priprošnjik proti alkoholizmu, neplodnosti v zakonu …
V koledarju vesoljne Cerkve je njegov spomin sicer 14. maja, pri nas pa že od nekdaj 24. februarja.

Molimo
O Bog, sv. Matija si izbral za apostola
in z njim dopolnil apostolski zbor.
Na njegovo priprošnjo pokliči v svoji ljubezni
tudi nas med število svojih izvoljenih. Amen.

Cerkve posvečene sv. Matiji
Pri nas je sv. Matiji posvečenih šest cerkva, in sicer:

dve župnijski cerkvi (v župniji Bučka v KP škofiji in v župniji Slap v NM škofiji) ter
štiri podružnične cerkve: v župniji Cerklje na Gorenjskem v naselju Zalog (LJ nadškofija), v župniji Drežnica v naselju Drežniške Ravne (KP škofija), v župniji Stopiče v naselju Zajčji vrh (NM škofija), v župniji Toplice v naselju Lazi (NM škofija).

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Valburga: Iz svetniške družine
2028-02-25
Ob prebivanju življenjepisa svetnikov odkrijemo primere, ko je iz ene družine izšlo več svetnikov.
Ena takšnih je družina iz Wessexa (Anglija), v kateri so dosegli svetništvo štirje njeni člani: oče Rihard, hči Valburga ter sinova sv. Vilibald in sv. Vunibald, – zaradi apostolskega dela na evropski celini v 8. stoletju.
Danes obhajamo spomin sv. Valburge.

Iz življenja …
Sv. Valburga, rojena okoli leta 710 v Wessexu, je že od mladih nog živela v benediktinskem samostanu Wimborne v Angliji, kjer je bila opatinja njena sorodnica sv. Lioba. Okrog leta 750 je prišla na povabilo svojega strica sv. Bonifacija v Nemčijo, kjer sta bila že njena brata sv. Vilibald in sv. Vunibald, ki sta v Heidenheimu sezidala dvojni samostan.

Sv. Valburga je vodila ženski, sv. Vunibald pa moškega. Ko je Vunibald zbolel, ga je negovala vse do njegove smrti leta 761. Po njegovi smrti je prevzela vodstvo obeh samostanov.
Bila je izredno sposobna, slovela je po svoji modrosti in svetosti. Posvečala se je misijonskemu delu, zlasti vzgoji mladine. Pod njenim vodstvom se je dvojni samostan razvil v misijonsko središče na nemških tleh.
Sv. Valburga, ki je že za časa svojega življenja slovela po svetosti, je umrla 25. februarja 779 v Heidenheimu v Nemčiji.

Upodobitve
Upodabljajo jo kot opatinjo s palico, knjigo redovnih pravil, steklenico olja, včasih tudi s tremi klasi – z njimi naj bi rešila lačnega otroka gotove smrti.

Zavetnica
Je zavetnica porodnic, kmetov, domačih živali; priporočajo se ji pri kašlju, ugrizih psov, steklini, pri očesnim boleznim in za dobro rast pridelkov.

Cerkve v Sloveniji
Pri nas je sv. Valburgi posvečena podružnična cerkev v Valburgi v župniji Smlednik.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Aleksander Aleksandrijski: Patriarh mentor svetemu Atanaziju
2028-02-26
Sv. Aleksander je leta 313 postal Aleksandrijski škof, to je ravno tedaj, ko se je prenehalo preganjanje Cerkve z milanskim ediktom leta 313.
Vodil je dogmatsko borbo proti krivoverstvu arijanizmu. Zakaj? Duhovnik Arij je zanikal Kristusovo božanstvo in zaradi česar potemtakem njegova mati Marija ni Božja Mati.
Sv. Aleksander je sodeloval na prvem vesoljnem cerkvenem zboru v Niceji (321) in na njem imel pomembno vlogo. V boju proti arijanizmu mu je zelo pomagal njegov diakon sv. Atanazij, ki ga je kasneje tudi nasledil na sedežu aleksandrijskega patriarhata.
Sv. Aleksander je umrl leta 328.
Nekatera njegova pisma in pridige so ohranjena in predstavljena v veliki »Patrologia Graeca«.

Gradiva:

Sveti Gabrijel od Žalostne Matere Božje: Zavetnik duhovnikov, mladine
2028-02-27
Bil je zelo živahen mladenič, strasten lovec, rad je imel ples, lepe obleke …

Iz življenja …
Sv. Gabrijel od Žalostne Matere Božje se je rodil leta 1838 v Assisiju, kjer je bil njegov oče guverner papeške države. Pri krstu je dobil ime Frančišek Possenti.
Starši so bili izjemno pobožni, kar je osvojil tudi mali Frančišek. Mati mu je kmalu umrla. Pri devetnajstih letih je stopil v red sv. Pavla od Križa in postal redovnik pasionist, kjer je dobil redovno ime Gabrijel od Žalostne Matere Božje. Zlasti prisrčno je častil Marijo; prav ob njeni podobi je osemnajstleten doživel notranje razsvetljenje.
Sicer je bil zelo živahen mladenič, strasten lovec, rad je imel ples in lepe obleke – podobno kot njegov krstni zavetnik sv. Frančišek Asiški. Zato je bilo za mnoge presenečenje, ko se je odločil za strogi red pasionistov.
Študiral je v kraju Isola del Gran Sasso v Italiji, kjer je umrl za jetiko 27. februarja 182 v sluhu svetosti.
Želel je postati duhovnik, a je zgodnjo smrt kljub temu sprejel kot »sestro«. Ob njegovem grobu so se že kmalu začeli dogajati čudeži, zato je njegov grob postal pravi romarski kraj. Letno ga obišče več kot 600.000 romarjev.
Za blaženega je bil razglašen leta 1908, za svetnika pa leta 1920. Papež Leon XIII. ga je imenoval »Alojzij današnjih dni«.

Zavetnik
Je zavetnik Katoliške akcije, klerikov, mladine.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot mladeniča v redovni obleki, z rokami sklenjenimi v molitev; pogosto s križem in lilijo.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Bl. Jožef Tous y Soler, kapucin

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Roman: "Kristusov junak", zavetnik duševnih bolnikov
2028-02-28
Sv. Romanu pripisujejo dar ozdravljanja bolnikov. Še zlasti se omenja ozdravitev dveh gobavcev, potem ko ju je objel.
Stari življenjepisci ga imenujejo »Kristusov junak«.

Iz življenja …
Sv. Roman se je rodil okoli leta 390 v Sekvaniji v vznožju gorovja Jura v Franciji; v premožni, a zelo verni družini.
V mladosti ga je začela voditi misel o puščavniškem življenju. Ob prebiranju življenjepisov velikih vzhodnih puščavnikov si je izdelal načrt za samostojno samotarsko naselitev. Izbral si je samotno dolino v pogorju Jura.

Zamisel je uresničil ter osnoval samostan za puščavnike. Sledili so mu številni, tako da je ustanovil več moških samostanov in enega ženskega. Pridružila sta se mu tudi rodna brat in sestra. Posvečen je bil za duhovnika. Sv. Romana stari življenjepisci imenujejo »Kristusov junak«, ker je povsem pripadal Bogu.
Sv. Roman se je odločil obiskati kraj mučeništva Tebanske legije, skupine 6600 katoliških vojakov, ki so bili ubiti leta 286, ker niso hoteli pomagati pri izkoreninjenju krščanstva. Med tem potovanjem je sveti menih naletel na dva gobavca in ju čudežno ozdravil. Novice o tem čudežu so se razširile in sv. Roman je postal znan kot »Božji mož«.
Umrl je okoli leta 465 v samostanu La Balme med obiskom svoje sestre redovnice. Tam je njegov grob, na katerega še danes romajo verniki.

Zavetnik
Je zavetnik duševnih bolnikov in utopljencev.

Upodobitve
Upodabljajo ga v meniški obleki z zvoncem v roki in s košaro za kruh na vrvi; okrog pasu ima železno spokorniško verigo. Pogosto ga upodabljajo kot opata z modelom cerkve oziroma samostana v roki.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Albin (Zorko): Borec za družino
2028-03-01
Družina ni šele v našem stoletju izpostavljena najrazličnejšim nemoralnostim.
Dokaz za to je sv. škof Albin (Zorko), ki se je moral že v 6. stoletju boriti za vrnitev in ohranitev morale v zakonu in družini.

Iz življenja …
Sv. Albin se je rodil okoli leta 469 v plemiški družini v mestu Vannes v današnji Franciji. Svoje življenje je nameraval posvetiti meništvu; leta 504 je postal celo opat samostana v Tehilaku, ki ga je vodil skoraj četrt stoletja, potem pa postal škof v mestu Angers v Franciji.

Novi položaj je od njega zahteval novo, večjo nalogo. Podobno kot Janez Krstnik je z vso odločnostjo grajal polovičarstvo in zanikrnost v verskem življenju ter se trudil v škofiji vzpostaviti red. Še zlasti je nasprotoval takrat zelo razširjeni »incestni« poroki med plemiči. Svoj glas proti takim zakonskim zvezam, ko so se poročali ljudje v tesnem sorodstvenem odnosu, je dvignil tudi na pokrajinskih zborih leta 538 in 541 v Orleansu, tako da je prišel v konflikt celo z nekaterimi škofi. Številni plemiči so mu, nemočni pred njegovo energičnostjo in odločnostjo, celo zagrozili s smrtjo. Sv. Albin se seveda ni pustil omajati, kajti nova ljudstva so takrat sprejemala krščanstvo, njihovi plemiči pa se niso zlahka odrekali starim, ne preveč moralnim navadam v zvezi s poroko in družinskim življenjem.
Sv. Albin je umrl leta 550 v Angersu. Že šest let pozneje je bila tu zgrajena cerkev njemu v čast, s kripto z njegovimi posmrtni ostanki.

Zavetnik
V srednjem veku je bil eden izmed bolj priljubljenih svetnikov. Je priprošnjik ob otroških boleznih.

Upodobitve
Umetniki sv. Albina najpogosteje upodabljajo kot škofa, ki vrača slepemu vid. Z znamenjem križa in molitvijo je namreč ozdravil veliko slepih.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Neža Praška: V pisnem stiku s sveto Klaro
2028-03-02
Sv. Neža Praška je vse svoje življenje je posvetila revnim in bolnikom.

Iz življenja …
Sv. Neža Praška se je rodila v Rogu leta 1211, kot najmlajša hči kralja Otokarja I. Ker se je rodila 20. januarja na predvečer godu znane rimske mučenke sv. Neže, so ji dali ime Neža.
Vzgojena je bila pri redovnicah, kar ji je pomagalo pri rasti njenega verskega življenja.

Imela je več ponudb, da se poroči s kraljevimi ljudmi, a je vse zavrnila. Navdušila se je za življenjski slog sv. Frančiška Asiškega in sv. Klare ter dala zgraditi samostan, v katerega je tudi sama vstopila kot klarisa pri petindvajsetih letih in ga vodila. Dopisovala se je s sv. Klaro, a so se ohranila le štiri Klarina pisma, nobeno pa od sv. Neže.
Umrla je leta 1282 v sluhu svetosti.
Sv. papež Janez Pavel II. je sv. Nežo Praško leta 1989 razglasil za sveto. Poudaril je predvsem njeno ponižnost in prostovoljno uboštvo. Vse svoje življenje je posvetila revnim in bolnikom.

Upodobitve
Umetniki jo najpogosteje upodabljajo kot opatinjo s krono, kako neguje bolnike.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Kunigunda: Z možem imela ljubeči zakon
2028-03-03
Danes je praznik sv. Kunigunde, cesarice in zveste žene nemškega cesarja sv. Henrika II., ki je tudi svetnik.
Sveti zakonski par je živel zgledno krščansko življenje in modro vodil svoje ljudstvo.
Njuna zakonska ljubezen je bila velika, a žal ni bila okronana z rojstvom otroka, zato se je Henrik odločil, da izroči dediščino Kristusu in njegovi Cerkvi.

Iz življenja …
Sv. Kunigunda Luksemburška se je rodila okoli leta 975 v Luksemburgu v številni in pobožni družini grofa Siegfrieda, ustanovitelja Luksemburga.
Želela je vstopiti v samostan in svoje življenje posvetiti Najvišjemu, a se je na željo svojih staršev poročila z bavarskim vojvodom Henrikom, poznejšim nemškim cesarjem.

Leta 1014 je v Rimu skupaj s Henrikom prejela cesarsko krono iz rok papeža Benedikta VII.. Modra in izobražena žena je svojega moža spremljala na njegovih potovanjih in mu svetovala pri pomembnih zadevah. Še zlasti je podpirala moževa dela v korist Kristusove Cerkve, ubogih in prizadetih. Ustanavljala je samostane, gradila cerkve in podpirala duhovnike. Zavzemala se je za reveže, pomaga po bolnišnicah in sirotišnicah.
Sv. Kunigunda je vladala leto po Henrikovi smrti, leta 1025, dokler ni bil izvoljen njegov naslednik, nato pa se je umaknila v benediktinski samostan v Kaufungenu, ki ga je sama ustanovila. Slekla je sijajno cesarsko obleko in se oblekla v redovno, ter se odpovedala vsem časten in privilegijem. Tu je petnajst let živela skromno in ponižno, v molitvi, premišljevanju in dobrih delih.
Umrla je 3. marca 1040. Pokopali so jo zraven njenega moža v bamberški stolnici, kjer imata veličasten nagrobni spomenik. Kunigundo in Henrika je za svetnika razglasil papež Inocenc III., leta 1200.

Zavetnica
Sv. Kunigunda je zavetnica Luksemburga in škofije Bamberg; nosečnic, bolnih otrok.

Upodobitve
Najpogosteje jo upodabljajo v cesarskih oblačilih z maketo cerkve (bamberške stolnice) ali kot redovnico s knjigo in lemežem.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Kunigundi posvečenih 6 cerkva (3 župnijske in 3 podružnične).
Vse tri župnijske cerkve so na teritoriju mariborske nadškofije, in sicer: v župnijah Gornja Sveta Kungota, Spodnja Sveta Kungota, Sv. Kunigunda na Pohorju.
Podružnične cerkve pa so v župnijah Ihan (kraj Tabor v Goričici), Galicija (kraj Šentjungert) in Hajdina (kraj Kungota).

Gradiva:

Sv. Kunigunda (v ang.) – 1:35 min: https://gloria.tv/post/ZdjS71C4qzEm2DfcyqXFGvD6x

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Kazimir: Trinajstletni kralj, zavetnik Poljske
2028-03-04
Trinajstleten je bil izvoljen za ogrskega kralja, a si tega ni želel.

Iz življenja …
Sv. Kazimir se je rodil leta 1458 v Krakovu na Poljskem kot tretji od trinajstih otrok poljsko-litvanskega kralja Kazimirja IV. in kraljice Elizabete, ki ga je vzgajala krščansko.
Kot trinajstletnik je bil izvoljen za ogrskega kralja, a se to ni uresničilo, saj si tega Kazimir ni želel. Leta 1481 je zavrnil poroko s hčerjo cesarja Friderika III. in se odločil za deviškost.
Zaradi svojega pobožnega življenja je užival glas pravega kristjana in svetnika.
Umrl je za jetiko 4. marca 1484; star komaj šestindvajset let.
Njegov grob je v glavnem mestu Litve, v vilinski stolnici.

Zavetnik
Je zavetnik Poljske in Litve, mladine ter malteškega viteškega reda; priporočajo se mu proti kožnim boleznim.

Upodobitve
Umetniki sv. Kazimirja najpogosteje upodabljajo v poljski narodni noši, pogosto s krono in žezlom ter lilijo v roki.

Gradiva:

Pripravila: Brigita R. Perše

Sveti Janez Jožef od Križa: Spal tri ure na dan, videl v srce
2028-03-05
Spal je le po tri ure na dan …

Iz življenja …
Rodil se je v Južni Italiji, blizu Neaplja, na veliki šmaren 1654 v premožni in pobožni družini.
Njegovo krstno ime Karel Kajetan Calorsito. Imel je sedem bratov in sester, od katerih se je kar šest odločilo za redovniški stan.
Šestnajstleten je stopil v red manjših bratov – bosonogih observantov, to je reformirana najstrožja veja frančiškanov, in prevzel redovno ime Janez Jožef od Križa. Posebej goreče je častil Marijo. Spal je le po tri ure na dan in se veliko postil.
Bil je močna duhovna oseba in prevzemal razne odgovorne službe znotraj reda: bil je vzgojitelj novincev, predstojnik in provincialni minister.
Bil je duhovni vodja in svetovalec mnogih uglednih ljudi v svetu in Cerkvi.
Imel je dar napovedovanja prihodnosti, odkrivanja skrivnosti človeškega srca, naredil je veliko čudežev.
Umrl je 5. marca 1734 v samostanu v Neaplju, kjer je še danes pokopan.
Leta 1839 je bil razglašen za svetnika skupaj z Alfonzom Marijo Ligvorijem.

Zavetnik
Ker je sv. Janez Jožef od Križa umrl zaradi možganske kapi je postal priprošnjik pred to boleznijo.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo v frančiškanski obleki. Pogosto drži v rokah dete Jezusa pred Marijo ali pa moli pred križem v svoji celici.

Gradiva:

Sv. Janez Jožef od Križa (v hr.) – 2:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=1TdB1sPeNrY

Sv. Janez Jožef od Križa (v ang.) – 2:09 min: https://gloria.tv/post/3QbshjMp4yfp2v6VKkkJTxTNw

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Koleta: Tri leta zazidana
2028-03-06
Klariso sv. Koleto še danes slavijo kot obnoviteljico duha sv. Frančiška in sv. Klare Asiške na francoskem jezikovnem področju.

Iz življenja …
Sv. Koleta Boylet, katere ime je kratica od Nikoleta, se je rodila 13. januarja 1381 v francoskem mestu Corbie.
Že kot štiriletna deklica je redno po eno uro na dan preživela v molitvi in bila rada pred tabernakljem v cerkvi. Bila je intelektualno nadarjena in globoko verna. Z devetimi leti je proučevala pravila sv. Frančiška Asiškega in živela po njih.

Ko so ji starši umrli, se je odločila za redovno življenje. Najprej je poskusila pri tretjerednicah. Tri leta je živela trdo življenje, zaprta v hišici, zgrajeni pri cerkvi. Zlasti je negovala evangelijsko uboštvo.
V času obnove frančiškanov, ki sta jo vodila sv. Bernardin Sienski in sv. Janez Kapistran, je začutila klic h klarisam, a je bila razočarana, ko je videla, da redovnice ne žive v duhu sv. Klare Asiške. Leta 1406 je začela obnovo klaris po prvotnem Pravilu sv. Klare. Obnovila je sedemdeset samostanov klaris in nekaj samostanov manjših bratov.
Umrla je 6. marca v Gentu v Belgiji, kjer se njene relikvije hranijo v cerkvi sester klaris.
Še danes jo slavijo kot obnoviteljico duha sv. Frančiška in sv. Klare Asiške na francoskem jezikovnem področju.

Zavetnica
Sv. Koleta je zavetnica klaris, dekel; k njej se zatekajo pri neplodnosti in za srečen porod …

Upodabljanje
Upodabljajo jo s škrjančkom in jagnjetom, ker naj bi jo ti dve živali stalno spremljali. Včasih je upodobljena skupaj s sv. Klaro.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Perpetua in Felicita: Slednja rodila v ječi
2028-03-07
Sv. Perpetua in Felicita sta mučenki iz Kartagine v 3. stoletju. Njuni imeni sta v rimskem kanonu.

Iz življenja …

Sv. Perpetua je bila plemiškega rodu in zelo izobražena, sv. Felicita pa njena poročena sužnja.
Rimski cesar je bil tedaj Spetimij, ki je vodil eno od najbolj nasilnih preganjanj nad kristjani. Ko so odkrili, da sta Perpetua in Felicita kristjanke, so ju zaprli z več drugimi kristjani. V ujetništvu je sv. Felicita rodila hčer.
7. marca 203 je cesar priredil predstavo z zvermi, za rojstni dan svojega sina, med katero so ubijali kristjane. Skupaj s sojetniki sta bili vrženi divjemu govedu, da bi ju nabodli. Ker sta kljub hudim poškodbam preživeli, so ju potem obglavili.
V Acta martyrium je njuno mučeništvo zapisano na zelo ganljiv in pretresljiv način. Verjetno ga je sestavil Tertulijan, znan krščanski pisec iz zgodnjih časov.

Zavetnica
Sv. Felicita je zavetnica nosečnic, porodnic, poročenih žena.

Upodobitve
Najpogosteje ju upodabljajo, kako se poslavljata druga od druge. Včasih imata ob sebi tudi divjo kravo, sv. Perpetua pa drži v naročju dojenčka.

Gradiva:

Sv. Perpetua in Felicita (v it.) – 4:29 min: https://www.youtube.com/watch?v=zg93Y3KfRAo

Sv. Perpetua in Felicita (v ang.) – 3:12 min: https://www.youtube.com/watch?v=bPt5ioSXxK4

Sv. Perpetua in Felicita (v hr.) – 2:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=WS5xdZH3PQg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez od Boga: Zavetnik bolnikov
2028-03-08
Vsaka zgodba o »izgubljenem sinu« nima istega konca.

Iz življenja …
Sv. Janez od Boga se je rodil 8. marca 1495 v majhnem portugalskem mestu Montemor o Novo. Pri osmih letih je pobegnil od doma v sosednjo Španijo in se tam zaposlil kot čuvaj goveda. Nato je krave zamenjal s konji in odšel k vojakom. Prejezdil je vso Francijo in prišel do Madžarske, kjer pa je komaj ostal pri življenju. To ga je odvrnilo od vojske, notranji glas, ki ga je ves čas klical domov, pa je postajal vse glasnejši.
Ko se je vrnil domov, ga oče in mati nista pozdravila z odprtimi rokami. Mati je namreč med tem časom od žalosti za sinom umrla, oče pa je kmalu nato odšel k frančiškanom za brata laika. Janez od Boga se je tedaj odločil, da se bo z dejanji ljubezni in usmiljenja do bližnjega odkupil za vso svojo nepremišljeno mladost.
Neposredni začetek njegovega novega življenja je bil spet »janezovsko« pustolovski. Bolnišnica v Granadi je zagorela. Medtem ko so ljudje le opazovali, se je Janez pogumno zagnal v ogenj in začel reševati na hrbtu nepremične bolnike. Mnoge je rešil in postal »junak dneva«. To je razumel kot »Božji prst«, ki mu je pokazal področje njegovega dela: bolniki, najbolj šibki. Tedaj je Janez ustanovil svojo prvo bolnišnico s približno štiridesetimi posteljami, v kateri so našli zatočišče najtežji bolniki, zapuščeni od vseh. Dvanajst let je pazil in skrbel za trpeče, zvest svojemu načelo, da je »ena duša vredna več, kot vsi zakladi tega sveta.« Mnogi so ga začeli posnemati in tako je nastal red usmiljenih bratov.
Janez je umrl na svoj 55. rojstni dan v Granadi v Španiji, in sicer zaradi prehlada, ker je junaško reševal fanta iz ledene reke.

Zavetnik
Je zavetnik bolnišnic, bolnikov in bolniškega osebja. Je tudi priprošnjik zoper alkoholizem.

Upodobitve
Najpogosteje ga upodabljajo, kako nosi bolnike.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Frančiška Rimska: Zavetnica motoristov ...
2028-03-09
Sv. Frančiška Rimska, žena, mati, ustanoviteljica, je bila velika mistikinja.
Med drugim je tudi zavetnica avtomobilistov, motoristov … Zakaj?

Iz življenja …
Sv. Frančiška Rimska se je rodila 1384 v rimski plemiški družini. Kljub temu, da je želela postati redovnica, je njen oče zahteval, da se je zelo mlada poročila s plemičem. Rodila mu je šest otrok, od katerih so preživeli le trije.
Po moževi smrti se je posvetila karitativnemu delovanju. Znana je bila kot dobrotnica, negovalka bolnih ter celo kot čudodelka. Negovala je bolne, prala perilo in nagrajevala tiste, ki so ji pomagali. Ko je leta 1421 v Rimu izbruhnila kuga in so se vsi razbežali, je sv. Frančiška ostala ter pomagala bolnikom, kakor tudi pri pokopavanju mrtvih. Živela je strogo spokorniško življenje.
Bila je velika mistikinja, saj je ohranjenih skoraj 100 njenih mističnih videnj, ki jih je sama narekovala.
Vsa izčrpana je zadnje leto svojega življenja preživela v samostanu benediktink, kjer je umrla 9. marca 1440.

Zavetnica
Je zavetnica žena in avtomobilistov, motoristov …, ker ji je po legendi svetil angel, ko se je ponoči pomikala po ulicah in pomagala bolnim in revnim. Je priprošnjica proti kugi in smrti otrok.

Upodobitve
Upodabljajo jo v benediktinski obleki z angelom, pogosto tudi klečečo pred monštranco.

Gradiva:

Sv. Frančiška Rimska – odlomek iz FILMA (v it.) – 2:07 min

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Štirideset mučencev: Žene "pocrkljajte" svoje može
2028-03-10
Dva dni po dnevu žena praznujejo možje praznik mučenikov. Ponekod jim simbolno izročijo suhe češplje, trnje in klobaso … To je le še bled običaj. Kaj pa je v njegovem ozadju?

Štirideset mučencev
O štiridesetih mučencih so pogosto pridigali veliki cerkveni pridigarji, med njimi sv. Bazilij Veliki.

V času cesarja Licinija (308–324) je bilo zajetih štirideset vojakov, od katerih so zahtevali, da se odrečejo svoji krščanski veri. Ker se ji niso želeli odreči, so jih nage vrgli v zmrznjeno vodo. Ob ledenem kopališču pa je bilo pripravljeno tudi vabljivo toplo za tiste, ki bi se pred smrtjo spreobrnili. Premislil si je le eden izmed njim in skočil v toplo vodo, a je zaradi nenadnega temperaturnega šoka vseeno umrl. Stražar, ki je opazoval neznosno mučenje vojakov, se je sam priznal za kristjana, odvrgel svoja oblačila in skočil k pogumnim vojakom v zmrzujočo vodo; tako je bilo s stražarjem vred mučencev štirideset.
Umrli so 9. marca 320 ob kopališču mesta Sebasta v Armeniji (v današnji Turčiji). Naslednji dan, 10. marca, so njihova trupla zažgali, ker so se bali, da bi se njihove relikvije raznesle med kristjane. Preganjalci so se bali celo mrtvih, zato so želeli uničiti vsak spomin nanje.

V spodbudo …
Aramenski mučenci so zgled pravih in pokončnih moških. S svojim pogumnim dejanjem opominjajo, naj bodo moški pripravljeni vsak dan umreti sebi in se darovati za dobro svojih družin … In to iz notranje moči in ljubezni, ki jo vsakodnevno črpajo v Bogu.
Dobro bi bilo, da vsaj ta dan žene pocrkljajo svoje može s kakšnim slastnim kosilom ali kakšno drugo vrsto razvajanja.

Gradiva:

Iz FILMA o 40 mučencih (v ang.) – 2:17 min

40 pogumnih Gospodovih vojakov – OB GLASBI (v ang.) – 6:36 min

40 mučencev iz Sebaste (v hr.) – 2:03 min

Foto: Pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Sofronij: Končal tristoletno versko razpravo
2028-03-11
Z njegovo pomočjo se je končala več kot 300-letna verska razprava in razna krivoverstva o učlovečenem Bogu.

Iz življenja …
Sv. Sofronij Jeruzalemski se je rodil okoli leta 560 v Damasku v Siriji v verni družini, ki mu je omogočila dobro izobrazbo. Po duhovniškem posvečenju je bil opat v Teodozijevem samostanu blizu Jeruzalema.
Iz samostana se je oglašal, ko je s svojim temeljitim znanjem branil pravi nauk. V njegovem času so se prepirali o tem, kako sta se v Kristusu združili božja in človeška narava.
Leta 634 je prevzel službo jeruzalemskega patriarha, zato se je še posebej čutil dolžan braniti čisto versko resnico. Tedaj so v Palestino začeli vdirati muslimanski Arabci in obkolili Jeruzalem. Mesto se je moralo vdati, on pa je to prenesel s svetniškim dostojanstvom. Kalif Omar je osebno prišel k njemu v Jeruzalem, da se dogovorita o predaji in pravicah kristjanov. Na njegovo prošnjo je kalif kristjanom dovolil živeti po svoji veri in opravljati pobožnosti po cerkvah.
Kljub temu je Sofronija oskrunitev svetih krajev in gradnja mošeje na tempeljskem prostoru tako prizadela, da je v Jeruzalemu 11. marca leta 638 od žalosti umrl.

Sveta Doroteja: Zavetnica nevest
2028-03-12
Sv. Dorotejo najpogosteje vidimo upodobljeno s košaro sadja in cvetja, zlasti z vrtnicami.

Iz življenja …
O njenem življenju ni zanesljivih podatkov. Rodila naj bi se okoli leta 290 v Cezareji v Mali Aziji v krščanski družini. Njen oče naj bi bil senator. Ko je bila mlada Doroteja zaradi krščanske vere med Dioklecijanovim preganjanjem zaprta v temnici, je spreobrnila dve od vere odpadli zapornici, ki sta bili poslani k njej z namenom, da jo odvrneta od krščanske vere. Ta dogodek je Sapricija, upravitelja Cezareje, tako razjezil, da je ukazal spreobrnjeni zapornici pred Dorotejinimi očimi vreči v kotel vrele smole, Dorotejo pa dal mučiti. Žgali so jo z baklami, bili po obrazu in na koncu umorili z mečem.

Zakaj s košaro sadja in cvetja?
Umetniki sv. Dorotejo upodabljajo s košaro sadja in cvetja, zlasti z vrtnicami.
Legenda namreč pripoveduje, da je med potjo na morišče sv. Doroteja nenehno izgovarjala ime svojega ženina Jezusa, in zaradi česar se je mlad poganski advokat Teofil ponorčeval, naj mu pošlje sredi zime iz rajskega vrta svojega ženina jabolk in rož. In res. Na morišču se je kmalu pojavil deček, oblečen v škrlat, v roki pa držal košarico s tremi jabolki in tremi rožami, in mu jih podaril. Ta je potem ves pretresen tudi sam sprejel krščansko vero in postal mučenec.

Zavetnica
Je zavetnica nevest, cvetličarjev, vrtnarjev, novoporočencev, porodnic.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Evfrazija: Ozdravljala obsedene
2028-03-13
Sv. Evfrazija je današnjemu človeku duhovno precej blizu, čeprav mu je časovno sicer zelo oddaljena.
Zakaj?

Iz življenja …

Sv. Evfrazija iz Nikomedije se je rodila okoli leta 380 v Carigradu v družini, ki je bila v sorodu s cesarjem Teodozijem. Ker je njen oče, senator kmalu umrl, jo je mati dala v varstvo cesarju. Ta jo je že kot petletno deklico obljubil za bodočo ženo nekemu mladeniču senatorjevega rodu. Ko pa je cesarjeva žena začela Evfrazijino mlado mati nagovarjati, naj se ponovno poroči s kakšnim odličnikom, se je ta odločila zapustiti prestolnico.
Skupaj z Evfrazijo se je preselila v Egipt. Tu sta imeli v posesti velika posestva; obiskovali sta velike samostane in cerkve. Sv. Evfrazija je ob enem od obiskov začutila redovni poklic in postala redovnica. Kmalu je osvojila srca tamkajšnjih redovnic s preprostostjo, ponižnostjo in molitvijo. Sprejela je strogo asketsko življenje, prežeto z molitvijo in postom, opravljala je običajna hišna dela …
Njena mati je kmalu umrla in ji zapustila veliko bogastvo. Sv. Evfrazija je ostala v samostanu, mlademu senatorju, kateremu so jo kot deklico obljubili za ženo, pa sporočila, da je Kristusova zaročenka, kateremu želi ostati zvesta. Svoje veliko bogastvo je velikodušno razdala.
Imela je tudi dar ozdravljanja bolnikov in obsedencev.
Utrujena od posta, molitve in fizičnega dela je umrla leta 410, stara trideset let.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
