Zavod za pastoralno dejavnost Pridi.com

Štirideset mučencev: Žene "pocrkljajte" svoje može
2025-03-10
Dva dni po dnevu žena praznujejo možje praznik mučenikov. Ponekod jim simbolno izročijo suhe češplje, trnje in klobaso … To je le še bled običaj. Kaj pa je v njegovem ozadju?

Štirideset mučencev
O štiridesetih mučencih so pogosto pridigali veliki cerkveni pridigarji, med njimi sv. Bazilij Veliki.

V času cesarja Licinija (308–324) je bilo zajetih štirideset vojakov, od katerih so zahtevali, da se odrečejo svoji krščanski veri. Ker se ji niso želeli odreči, so jih nage vrgli v zmrznjeno vodo. Ob ledenem kopališču pa je bilo pripravljeno tudi vabljivo toplo za tiste, ki bi se pred smrtjo spreobrnili. Premislil si je le eden izmed njim in skočil v toplo vodo, a je zaradi nenadnega temperaturnega šoka vseeno umrl. Stražar, ki je opazoval neznosno mučenje vojakov, se je sam priznal za kristjana, odvrgel svoja oblačila in skočil k pogumnim vojakom v zmrzujočo vodo; tako je bilo s stražarjem vred mučencev štirideset.
Umrli so 9. marca 320 ob kopališču mesta Sebasta v Armeniji (v današnji Turčiji). Naslednji dan, 10. marca, so njihova trupla zažgali, ker so se bali, da bi se njihove relikvije raznesle med kristjane. Preganjalci so se bali celo mrtvih, zato so želeli uničiti vsak spomin nanje.

V spodbudo …
Aramenski mučenci so zgled pravih in pokončnih moških. S svojim pogumnim dejanjem opominjajo, naj bodo moški pripravljeni vsak dan umreti sebi in se darovati za dobro svojih družin … In to iz notranje moči in ljubezni, ki jo vsakodnevno črpajo v Bogu.
Dobro bi bilo, da vsaj ta dan žene pocrkljajo svoje može s kakšnim slastnim kosilom ali kakšno drugo vrsto razvajanja.

Gradiva:

Iz FILMA o 40 mučencih (v ang.) – 2:17 min

40 pogumnih Gospodovih vojakov – OB GLASBI (v ang.) – 6:36 min

40 mučencev iz Sebaste (v hr.) – 2:03 min

Foto: Pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Sofronij: Končal tristoletno versko razpravo
2025-03-11
Z njegovo pomočjo se je končala več kot 300-letna verska razprava in razna krivoverstva o učlovečenem Bogu.

Iz življenja …
Sv. Sofronij Jeruzalemski se je rodil okoli leta 560 v Damasku v Siriji v verni družini, ki mu je omogočila dobro izobrazbo. Po duhovniškem posvečenju je bil opat v Teodozijevem samostanu blizu Jeruzalema.
Iz samostana se je oglašal, ko je s svojim temeljitim znanjem branil pravi nauk. V njegovem času so se prepirali o tem, kako sta se v Kristusu združili božja in človeška narava.
Leta 634 je prevzel službo jeruzalemskega patriarha, zato se je še posebej čutil dolžan braniti čisto versko resnico. Tedaj so v Palestino začeli vdirati muslimanski Arabci in obkolili Jeruzalem. Mesto se je moralo vdati, on pa je to prenesel s svetniškim dostojanstvom. Kalif Omar je osebno prišel k njemu v Jeruzalem, da se dogovorita o predaji in pravicah kristjanov. Na njegovo prošnjo je kalif kristjanom dovolil živeti po svoji veri in opravljati pobožnosti po cerkvah.
Kljub temu je Sofronija oskrunitev svetih krajev in gradnja mošeje na tempeljskem prostoru tako prizadela, da je v Jeruzalemu 11. marca leta 638 od žalosti umrl.

Sveta Doroteja: Zavetnica nevest
2025-03-12
Sv. Dorotejo najpogosteje vidimo upodobljeno s košaro sadja in cvetja, zlasti z vrtnicami.

Iz življenja …
O njenem življenju ni zanesljivih podatkov. Rodila naj bi se okoli leta 290 v Cezareji v Mali Aziji v krščanski družini. Njen oče naj bi bil senator. Ko je bila mlada Doroteja zaradi krščanske vere med Dioklecijanovim preganjanjem zaprta v temnici, je spreobrnila dve od vere odpadli zapornici, ki sta bili poslani k njej z namenom, da jo odvrneta od krščanske vere. Ta dogodek je Sapricija, upravitelja Cezareje, tako razjezil, da je ukazal spreobrnjeni zapornici pred Dorotejinimi očimi vreči v kotel vrele smole, Dorotejo pa dal mučiti. Žgali so jo z baklami, bili po obrazu in na koncu umorili z mečem.

Zakaj s košaro sadja in cvetja?
Umetniki sv. Dorotejo upodabljajo s košaro sadja in cvetja, zlasti z vrtnicami.
Legenda namreč pripoveduje, da je med potjo na morišče sv. Doroteja nenehno izgovarjala ime svojega ženina Jezusa, in zaradi česar se je mlad poganski advokat Teofil ponorčeval, naj mu pošlje sredi zime iz rajskega vrta svojega ženina jabolk in rož. In res. Na morišču se je kmalu pojavil deček, oblečen v škrlat, v roki pa držal košarico s tremi jabolki in tremi rožami, in mu jih podaril. Ta je potem ves pretresen tudi sam sprejel krščansko vero in postal mučenec.

Zavetnica
Je zavetnica nevest, cvetličarjev, vrtnarjev, novoporočencev, porodnic.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Evfrazija: Ozdravljala obsedene
2025-03-13
Sv. Evfrazija je današnjemu človeku duhovno precej blizu, čeprav mu je časovno sicer zelo oddaljena.
Zakaj?

Iz življenja …

Sv. Evfrazija iz Nikomedije se je rodila okoli leta 380 v Carigradu v družini, ki je bila v sorodu s cesarjem Teodozijem. Ker je njen oče, senator kmalu umrl, jo je mati dala v varstvo cesarju. Ta jo je že kot petletno deklico obljubil za bodočo ženo nekemu mladeniču senatorjevega rodu. Ko pa je cesarjeva žena začela Evfrazijino mlado mati nagovarjati, naj se ponovno poroči s kakšnim odličnikom, se je ta odločila zapustiti prestolnico.
Skupaj z Evfrazijo se je preselila v Egipt. Tu sta imeli v posesti velika posestva; obiskovali sta velike samostane in cerkve. Sv. Evfrazija je ob enem od obiskov začutila redovni poklic in postala redovnica. Kmalu je osvojila srca tamkajšnjih redovnic s preprostostjo, ponižnostjo in molitvijo. Sprejela je strogo asketsko življenje, prežeto z molitvijo in postom, opravljala je običajna hišna dela …
Njena mati je kmalu umrla in ji zapustila veliko bogastvo. Sv. Evfrazija je ostala v samostanu, mlademu senatorju, kateremu so jo kot deklico obljubili za ženo, pa sporočila, da je Kristusova zaročenka, kateremu želi ostati zvesta. Svoje veliko bogastvo je velikodušno razdala.
Imela je tudi dar ozdravljanja bolnikov in obsedencev.
Utrujena od posta, molitve in fizičnega dela je umrla leta 410, stara trideset let.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Matilda: Idealna krščanska vladarica
2025-03-14
Beseda Matilda je le pri nas sinonim za smrt, ne da bi bilo znano odkod izhaja ta povezava.
Čeprav so še danes ženske v politiki redke, sv. Matilda dokazuje, kako so bile pred več kot tisoč leti žene dejavne v samem vrhu oblasti.

Iz življenja …
Matilda je bila rojena okoli leta 895 v Engernu na Saškem v Nemčiji. Starši so jo še kot malo deklico zaupali samostanu, katerega opatinja je bila njena babica. Tu se je veliko naučila, tudi latinski jezik. Za lepo in bistro dekle je slišal vojvoda Henrik, ki jo je prišel zaprosit za roko. Poročila sta se in se zelo ljubila. Matilda je rodila pet otrok in postala kraljica, mati cele Saške! Ko je bil mož na vojaških pohodih je spretno vodila celotno kraljestvo. Tudi sicer je bila svojemu možu najboljša svetovalka; skupaj pa sta dala zgraditi številne cerkve, samostane, bolnišnice.
Po moževi smrti jo je kmalu »udarila« še smrt sina Henrika, a sveta žena je vse to potrpežljivo prenašala. Poleg svojih že odraslih otrok je postala mati tudi mnogim revnim in romarjem, katerim je nudila gostoljubje; da sta ji lastna sinova očitala, da pretirava v darežljivosti. In tiho je vse to prenašala, dokler sinova sama nista ugotovila, kako krivična sta do nje. Brez Matildinih nasvetov ni mogel tudi novi vladar, njen najstarejši sin Oton.
Sv. Matilda je umrla leta 968, pokopana je poleg svojega moža v Quendlinburgu v Nemčiji.

Upodabljanje
Umetniki jo upodabljajo kot vladarico. V eni roki drži cerkev, v drugi pa posodo, iz katere deli miloščino.

Zavetnica
Sv. Matilda je zavetnica kraljic, vdov, številnih družin, po krivem obtoženih ljudi; priporočajo se ji zoper smrt otrok. Kot idealna krščanska vladarica je še posebej cenjena v nemških škofijah Paderborn, Fulda in München.

Gradivo:

Sv. Matilda (v ang.) – 2:20 min: https://www.youtube.com/watch?v=w9iqhwrfpc0

Sv. Matilda Saška (v hr.) – 2:14 min: https://www.youtube.com/watch?v=lKUTGOTk70s

Sv. Matilda (v nem.) – 1:36 min: https://www.youtube.com/watch?v=eqtGnm3aWLs

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Longin: Jezusu prebodel stran pa svetnik?
2025-03-15
Rimskega vojaka, ki je Jezusu na križu s sulico prebodel stran (Jn 19,34), so v srednjem veku poimenovali sv. Longin. Po krščanskem izročilu se je tedaj, ko je njegove bolne oči ozdravila Kristusova kri, spreobrnil in postal kristjan.
Evangelist Matej ga imenuje stotnik (Mt 27,54), ki je stražil Jezusa razpetega na križu, ko se je zemlja stresla … On je pod križem izjavil, da je bil Jezus resnično Božji Sin.
Po krščanskem izročilu je Longin sprejel krščansko vero in postal škof v Kapadokiji.

Gradivo:

Sv. Longin, rabelj, spreobrnjenec in mučenec (v ang.) – 4:44 min: https://www.youtube.com/watch?v=kAqeSXxqxaA

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Herbert: Zavetnik proti suši
2025-03-16
Škof sv. Herbert je bil pobudnik izdaje več bogoslužnih knjig.

Iz življenja …
Sv. Herbert se je rodil okoli leta 970 v Wormsu v Nemčiji v plemiški družini.
Bil je sposoben in izobražen mladenič, zato ga je cesar Oton III. imenoval za svojega kanclerja. Mašniško posvečenje je prejel leta 995. Cesarja je spremljal na vseh njegovih poteh. Ko je prejel škofovsko posvečenje je bil krajši čas v Würzburgu, potem pa je leta 997 postal nadškof v Kölnu. Po smrti cesarja Otona III. je imel težave z novim cesarjem Henrikom II, a so se stvari razrešile. Potem ko se je odrekel službe kanclerja, se je ves posvetil pastoralnemu delu v svoji nadškofiji.
Znal je navduševati s svojo zvestobo in otroško pobožnostjo. Vernike je spodbujal h krščanskemu življenju in pri tem dajal zgled s svojo spokornostjo, molitvijo in dobrodelnostjo.
Bil je pobudnik izdaje več bogoslužnih knjig.
Umrl je 16. marca leta 1021 v Kölnu. Papež Gregorij IX. ga je že leta 1227 razglasil za svetnika.

Zavetnik
Sv. Herbert je zavetnik proti suši.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot škofa, ki se pogosto obrača k nebu s prošnjo za dež.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Patrik: Proti zlu s triperesno deteljico
2025-03-17
Življenje sv. Patrika je polno zanimivosti, začenši s tem, da ta največji irski svetnik po rodu sploh ni bil Irec!

Iz življenja …
Rodil se je v Britaniji okoli leta 385 v krščanski družini mestnega svetnika. Otroštvo in mladost je preživel precej lahkomiselno, ne da bi ga skrbela Bog ali šola.
In verjetno za sv. Patrika nikoli ne bi slišali, če ga ne bi pri šestnajstih letih na domačem posestvu skupaj s številnimi drugimi žrtvami zajeli pirati in ga odpeljali na Irsko, kjer so ga prodali za sužnja. Šest let je moral služiti za ovčjega pastirja. Ob tem se je naučil irskega jezika. Tu je v ponižnosti in samoti zaslišal Božji glas.

Nato mu je neke noči uspelo pobegniti. Vrnil se je domov v Britanijo, kjer je vstopil v krščanstvo in deloval kot pridigar, oznanjevalec vere.
Ko ga je leta 432 papež Celestin I. posvetil v škofa, ga je poslal misijonarit na Irsko. Tu je z dobrim zgledom in zelo modro za krščansko vero pridobival voditelje in odličnike. Ljudstvo je potem sledilo svojim voditeljem. Pri oznanjevanju je imel veliko uspeha; po njegovi zaslugi je postala Irska krščanska dežela. Ni bilo vedno lahko, a nič ga ni moglo ustaviti ali prestrašiti pri evangelizaciji Irske, dežele njegovega suženjstva in svetosti.
V celoti je stal za besedami, ki jih je zapisal v svojih Izpovedih: »Karkoli se mi je zgodilo, dobro ali slabo, moram enako sprejemati in se Bogu nenehno zahvaljevati.«

Zavetnik
Je zavetnik Irske, frizerjev, kovačev, rudarjev, živine. Za duše v vicah, proti zlu.

Upodabljanje
Sv. Patrika umetniki upodabljajo kot škofa, pogosto s kačami (z otroka je pregnal kače, ki simbolizirajo poganstvo), z ognjem in triperesno deteljico (poganom je s triperesno deteljico ponazoril pojem Svete Trojice). Deteljica je danes simbol Irske, kakor tudi njena zelena barva.

Gradiva:

Sv. Patrik (v ang.) – 10:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=YnJt7SvkL3g

Kratka zgodba o sv. Patriku (v ang.) – 3:15 min: https://www.youtube.com/watch?v=xOqWT2tk9Js

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Ciril Jeruzalemski: Jeruzalemski škof, cerkveni učitelj, 16 let v izgnanstvu
2025-03-18
Slavni jeruzalemski škof in cerkveni učitelj, znano po svojih katehezah, v katerih je razvil in razložil verske resnice in nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Cerkev danes slavi sv. Cirila Jeruzalemskega, škofa in cerkvenega učitelja, znanega po svojih katehezah.
Ohranilo se je 24 katehez, v katerih je sistematično predstavil nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Sv. Ciril je znal govoriti jasno in neposredno, zato je bil razumljiv tudi preprostim ljudem brez izobrazbe.

Iz življenja …
Sv. Ciril se je rodil okoli leta 313 v Jeruzalemu, torej v času, ko je cesar Konstantin dal krščanstvu že svobodo. Rodil se je krščanskim staršem, ki so ga vzgajali ne le z besedo, ampak tudi z življenjem po veri.
Izredno je poznal Sveto pismo in dela cerkvenih piscev.
Ne preseneča, da je bil Ciril leta 348 izvoljen za škofa. V cerkvi božjega groba je katehumene s posebnimi katehezami pripravljal na krst.
A našel se je nasprotnik, arijanec, zaradi katerega je moral Ciril v izgnanstvo v Tarz. Tam so ljudje in škof preko njegovega pridiganja in življenja videli, da je bil izgnan nedolžen človek. Sv. Ciril je od 38 let svojega škofovanja v izgnanstvu preživel 16. Šele leta 381 se je namreč smel dokončno vrniti na svoj škofovski sedež. Carigrajski koncil leta 381, katerega se je tudi sam udeležil, ga je slovesno priznal za zakonitega škofa v Jeruzalemu. Umrl je leta 386.
Cerkev ga je kmalu razglasila za svetnika. Papež Leon XIII. Pa ga je leta 1883 razglasil tudi za cerkvenega učitelja.

Gradiva:

Sv. Ciril Jeruzalemski (v hr.) – 2:19 min: https://www.youtube.com/watch?v=7aTqyXRgaAk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef: Slovesen praznik v Sloveniji
2025-03-19
19. marca obhajamo praznik sv. Jožefa, moža Device Marije in Jezusovega skrbnika.
Tega dne je v Cerkvi na Slovenskem slovesni praznik, saj je sv. Jožef zavetnik slovenskih dežel in novomeške škofije.
Posvečeno mu je narodno svetišče Brezje.

Ženin Device Marije, Jezusov krušni oče
Sv. Jožef je neposredno povezan z Jezusom Kristusom: njegovim spočetjem, rojstvom in otroštvom.
Jožef izhaja iz Davidovega rodu. Rojen je bil v Betlehemu v Judeji, a se je preselil v Nazaret. Poročil se je z Devico Marijo, Jezusovo materjo. Pred postavo je tako veljal za Jezusovega očeta, čeprav je bil le njegov krušni oče. Po vsej verjetnosti je bil reven, kar je razvidno iz daru samo »dveh grlic« ob Jezusovem darovanju v templju.
V Nazaretu je živel skupaj z Marijo in Jezusom ter opravljal tesarsko obrt. Ker je imel posebno vlogo pri prihodu Božjega sina, Odrešenika ljudi, na zemljo, je med verniki zelo cenjen.
Umrl je malo pred začetkom Jezusovega javnega delovanja v Galileji.
Evangelij povzema njegovo svetost z eno samo besedo, ko pravi, da je bil »pravičen«.

Zavetnik
Pij IX. ga je razglasil za zavetnika vesoljne Cerkve in družine. Papež Pij XII. Je dodal še praznik Jožefa delavca, ki ga praznujemo 1. maja in sovpada s civilnim praznikom dela.

Upodabljanje
Najpogosteje ga upodabljajo s tesarskim orodjem in Jezusom.

Molimo
K tebi, o sveti Jožef, pribežimo v svojih stiskah, in ko smo na pomoč poklicali tvojo presveto nevesto, prosimo zaupljivo tudi tvojega varstva. Pri ljubezni, ki te je vezala z Brezmadežno Devico, Božjo Materjo, in pri očetovski ljubezni, s katero si objemal Dete Jezusa, te ponižno prosimo, ozri se milostno na delež, ki ga je pridobil Jezus s svojo Krvjo in pomagaj nam v naših potrebah s svojo močjo in priprošnjo.
O preskrbni varuh svete družine, varuj izvoljeno ljudstvo Jezusa Kristusa; odvrni od nas, ljubezni polni oče, vsako kugo zmot in greha. Podpiraj nas milostno iz nebes, o mogočni naš varuh, v tem boju zoper moči teme in kakor si nekdaj otel Dete Jezusa iz smrtne nevarnosti, tako brani zdaj sveto Cerkev Božjo sovražnega zalezovanja in vsakega nasprotovanja. Varuj nas vsekdar, da bomo po tvojem zgledu in s tvojo pomočjo mogli sveto živeti, srečno umreti in doseči večno zveličanje v nebesih. Amen.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je vseh sv. Jožefu posvečenih cerkva 54 (15 župnijskih, 20 podružničnih, 19 kapel), kot je razvidno iz spodnjih tabel:

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

1.
Cankova (MS škofija)

2.
Celje – Sv. Jožef (CE škofija)

3.
Frankolovo (CE škofija)

4.
Idrija (KP škofija)

5.
Ivančna Gorica (LJ nadškofija)

6.
Ljubečna (CE škofija)

7.
Maribor – Sv. Jožef (MB nadškofija)

8.
Pesnica pri Mariboru (MB nadškofija)

9.
Rače (MB nadškofija)

10.
Soča (KP škofija)

11.
Stari trg ob Kolpi (NM škofija)

12.
Suhor (NM škofija)

13.
Velike Poljane (LJ nadškofija)

14.
Vir (LJ nadškofija)

15.
Vojsko (KP škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

ŽUPNIJA
NASELJE

1.
Črmošnjice (NM škofija)
Ribnik – danes le še sledi

2.
Dobrepolje – Videm (LJ nadškofija)
Hočevje

3.
Dolnji Logatec (LJ nadškofija)
Čevice

4.
Jelšane (KP škofija)
Novokračine

5.
Kočevje (NM škofija)
Laze – le še temelji

6.
Kranj (LJ nadškofija)
Huje

7.
Krško (NM škofija)
Trška Gora

8.
Ljubljana – Sv. Peter (LJ nadškofija)
Poljane

9.
Podgrad (KP škofija)
Starod

10.
Podgraje (KP škofija)
Kuteževo

11.
Preserje (LJ nadškofija)
Mlečnik nad Preserjem

12.
Ribnica na Pohorju (MB nadškofija)
Josipdol

13.
Semič (NM škofija)
Gorenjci

14.
Slovenska Bistrica (MB nadškofija)
Slovenska Bistrica

15.
Šmarjeta (NM škofija)
Veliki Vinji vrh

16.
Štanjel (KP škofija)
Hruševica

17.
Tržič (LJ nadškofija)
Tržič

18.
Velenje – Sv. Martin (CE škofija)
Škale

19.
Videm – Krško (CE škofija)
Resa

20.
Vinica (NM škofija)
Podklanec

KAPELE posvečene sv. Jožefu:

1.
Bogojina (MS škofija)
Strehovci

2.
Brezovica (LJ nadškofija)
Brezovica pri Ljubljani

3.
Kančevci (MS škofija)
Prosenjakovci

4.
Koprivnica (CE škofija)
Mali Kamen

5.
Korte (KP škofija)
Korte

6.
Ljutomer (MS škofija)
Cven

7.
Makole (MB nadškofija)
Makole

8.
Mirna (NM škofija)
Lanšprež – zasebna grajska

9.
Novo mesto Šmihel (NM škofija)
dom ostarelih

10.
Sodražica (LJ nadškofija)
Nova štifta – za cerkvijo

11.
Sora (LJ nadškofija)
Sora – v samostanu

12.
Stara cerkev (NM škofija)
Gorenje

13.
Šentjernej (NM škofija)
Pristavica

14.
Šentjernej (NM škofija)
Šentjernej – pri sestrah ND

15.
Šentjernej (NM škofija)
Ostrog

16.
Trebnje (NM škofija)
Gradišče

17.
Turnišče (MS škofija)
Brezovica

18.
Vipava (KP škofija)
Vipava

19.
Zagradec (NM škofija)
Vališka gora

Gradiva:

Izjemna zgodba o sv. Jožefu (v ang.) – 7:47 min: https://www.youtube.com/watch?v=7lSArwNfBNg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vulfram: Proti darovanju otrok poganskim bogovom
2025-03-20
Sv. Vulfram je bil škof v Soisonsu v Franciji.

Iz življenja …
Sv. Vulfram se je rodil okoli leta 640 kot sin Fulberta, viteza na dvoru francoskega kralja Dagoberta I. Vzgojen je bil na dvoru kralja Klodvika II., služil pa je kot dvorjan kraja Klotara III.
Duhovnik in redovnik benediktinec je leta 682 postal škof v Soisonsu, a leta 685 svojo nadškofijo prepustil sv. Amatusu. Svojo zemljo je razdelil in se skupaj s skupino redovnikov kot misijonar odpravil na sever. Tam je približno dvajset let uspešno deloval kot pridigar med frizijskimi plemeni. H krščanstvu je spreobrnil Radboda, sina kralja Frizije; sčasoma pa tudi samega kralja. Vodil je težak boj proti okrutnim in krvavim običajem, zlasti proti žrtvovanju otrok poganskim bogovom. Mnogo ljudi je rešil pred smrtjo, vključno z Evonom, ki je postal njegov privrženec, redovnik in duhovnik.
Vera misijonarjev in čudeži, ki so jih ti delali z Božjo pomočjo, so pogane odvrnili od starih običajev in jih postopoma privedli k Jezusu Kristusu.
Sv. Vulfram je umrl na današnji dan, 20. marca 703, v benediktinski opatiji Fontenelle (Normandija).

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Serapion: Učenec svetega Antona Puščavnika
2025-03-21
Sv. Serapion, Egiptovski puščavnik in škof, je napisal nekaj spisov, ki so pomembni za cerkveni nauk in zgodovino. Zavzemal se je za pravi nauk o Kristusu.

Iz življenja …
Preden je Serapion, ki je znan v krogih učenjakov, postal škof v mestu Tmuis v Spodnjem Egiptu (od 340 do 356) vemo le to, da se je s prijateljem Amounom umaknil v puščavo in bil eden najslavnejših učencev sv. Antona Puščavnika. Zato je v zgodovini Cerkve vedno užival veliko priljubljenost.

Sv. Hieronim mu je v svojem slavnem delu »O slavnih možeh« posvetil eno celo poglavje. Hvali njegovo veliko nadarjenost in izobrazbo ter slavi njegovo prijateljstvo s sv. Antonom, opatom. Omenja tudi njegovo pisateljsko dejavnost. Od njegovih spisov navaja razpravo »Proti manihejcem«, »O naslovih psalmov« in njegove poslanice.
Sv. Serapion je bil na Carigrajskem koncilu skupaj s sv. Atanazijem iz Aleksandrije veliki zagovornik nicejske veroizpovedi, torej borec za resnico o Kristusovem božanstvu.
V novejšem času, nekako od 19. stoletja naprej, ko so na gori Athos našli tako imenovani Serapionov evhologij (molitvenik), pa raziskave kažejo, da je tudi ta, za liturgično zgodovino pomemben spis, po vsej verjetnosti napisal današnji svetnik.

Pripravila: Brigita R. Perše

Sveti Nikolaj Owen: Ni klonil, da bi izdal duhovnike
2025-03-22
Jezuit sv. Nikolaj Owen ni klonil, da bi izdal druge duhovnike.

Iz življenja …
O Nikolaju Ownu pred njegovim vstopom k jezuitom leta 1580 ne vemo nič; ne vemo, kje se je rodil, kaj je pred tem počel … V družbo Jezusovo je vstopil kot brat, in to v zelo težkem času, ko je v Angliji biti jezuit pomenilo biti pripravljen na najbolj kruto mučeništvo.
Ker je bil majhne postave, so ga imenovali Mali Janez (Little John). Toda v tem šibkem telesu je bil močan duh, duh svetnika, ki je pripravljen tudi na mučeništvo.
Nikolaj Owen je bil globoko duhoven in pobožen človek. Vrh tega je bil še izreden graditelj – spreten zidar in tesar, zaradi česar je v hišah katoliških velikašev gradil skrivališča za duhovnike, da bi v njegovi domovini, kjer je bila katoliška vera prepovedana, delovali varneje in služili vernikom, ki so zavrnili anglikansko Cerkev.
Zaradi izjemno težkih okoliščin Nikolaj ni mogel živeti v skupnosti. Svojo dušo je hranil z molitvijo, premišljevanjem, vsakodnevnim obhajilom in tako milostno prestajal vse skušnjave, ki so ga čakale.

Čas preizkušnje je zanj nastopil leta 1594, ko je bil izdan in zaprt. Potem ko so zanj katoličani plačali ogromno denarja, je znova prišel na svobodo in nadaljeval svojo dejavnost.
Leta 1606 so ga drugič ujeli, skupaj z njegovim provincialom. Jezuite so odpeljali v London, Nikolaja pa poslali v Tower na mučenje. Hoteli so ga prisiliti, da bi jim razkril katoliška podtalna skrivališča v Angliji. Več dni so ga po štiri ure na dan mučili na natezalnici, a se ni vdal. 2. marca 1606 je izdihnil v hudih mukah.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Oriol: Čudodelec iz Barcelone
2025-03-23
Bil je blizu ljudem.

Iz življenja …
Sv. Jožef Oriol se je rodil 23. novembra leta 1650 v Barceloni. Oče mu je umrl pri šestih letih. Kot deček je bil zaupan v šolo duhovnikom, kjer je napredoval v znanju in v krepostih. Bil je tako pobožen, da so ga celo njegovi tovariši in vzgojitelji imenovali »el santet« – mali svetnik. Sam je ob tem sklonil glavo in dejal, da so svetniki v nebesih. Pri triindvajsetih letih doktoriral iz teologije in dve leti pozneje prejel mašniško posvečenje.
Veliko skrb je posvečal bolnikom in revežem. Kot podnajemnik je prebival v sobi, v kateri ni bilo niti postelje niti ogrevanja. Strogo se je postil in neumorno delal brez počitka.
Leta 1696 se je iz Barcelone peš napotil v Rim, da bi tam od papeža dobil pooblastilo, da gre kot misijonar na Japonsko. Toda med potjo je zbolel in zato se je vrnil nazaj v Barcelono in tam misijonari. Posebej je skrbel za bolnike. Delal je čudeže.
Pred smrtjo je prosil, da so mu dečki zapeli Mati žalostna je stala in nato mirno izdihnil 23. marca 1702.
Pogreba se je udeležila velika množica ljudi. Pokopali so ga v Marijini cerkvi, kjer je služboval.
Za svetnika ga je razglasil papež PIj X. leta 1909.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Katarina Švedska: Hči svete Brigite Švedske
2025-03-24
Katarina je nadaljevala delo svoje matere sv. Brigite Švedske, sozavetnice Evrope.

Iz življenja …
Katarina se je rodila okoli leta 1331 na Švedskem kot četrta od osmih otrok Ulfa Gudmarssona in Brigite Švedske. Želela je postati redovnica, a se je na očetovo željo zelo mlada poročila s plemičem Egartom Kirnskim. Oba z možem sta soglašala, da živita v popolni vzdržnosti, kar v srednjem veku ni bilo nič nenavadnega.
Ko je bila leta 1350 z materjo v Rimu, je izvedela novico o moževi smrti. Od tedaj je Katarina spremljala mamo na njenih velikih romanjih in sodelovala pri njenih prizadevanjih za dobro Cerkve, ki je bila takrat zaradi papeževega bivanja v Avignonu v hudi stiski.
Po smrti svoje matere, ki je umrla 23. julija 1373 v Rimu, se je Katarina vrnila na Švedsko, kamor je prinesla tudi materino telo, ki ga je pokopala v samostanski cerkvi v Vadsteni, kamor je leta 1375 vstopila v znameniti samostan in postala opatinja. A kmalu nato se je vrnila v Rim, kjer je ostala pet let. Živela je v isti hiši, v kateri je umrla njena mati. Razlog za njeno bivanje v Rimu je bil postopek za kanonizacijo njene matere ter potrditev reda. Papež je red potrdil, kanonizacije svoje matere pa ni dočakala.
Umrla je 24. marca 1381 v Vadsteni na Švedskem. Glas o njeni svetosti se je razširil po vsaj Švedski. Na njeno priprošnjo se je zgodilo veliko čudežev. Vse to je pri njenih rojakih prebudilo željo, da bi jo videli med svetniki. Proces razglasitve za svetnico ni bil nikoli dokončan, je pa papež Inocenc VIII. leta 1484 dovolil njeno češčenje.

Upodobitve
Upodabljajo jo v redovni obleki benediktink, največkrat z jelenom, ker jo je po eni legendi ta žival rešila pred smrtno nevarnostjo.

Zavetnica
Je zavetnica nosečnic; priporočajo se ji tudi v strahu pred poplavami. Po eni od legend naj bi Katarina Rimljane in njihovo mesto rešila pred naraslo Tibero, ki je že prestopala jezove.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

GRADIVO - Gospodovo oznanjenje: Za osebno premišljevanje
2025-03-25
Angel Gabriel je oznanil Mariji, da bo spočela od Svetega Duha in rodila otroka, ki bo Božji Sin. Marija se je sprva ob angelovem pozdravu prestrašila, toda na koncu se je kljub temu, da vsega ni razumela, prepustila Božji volji.

Praznik Gospodovega oznanjenja
Gospodovo oznanjenje je katoliški praznik v spomin na dogodek, ko je angel Gabriel Mariji naznanil, da bo spočela od Svetega Duha in da se bo dete imenovalo Božji Sin (Lk 1,26-38). Ta praznik obhajamo ravno devet mesecev pred Jezusovim rojstvom oziroma božičem, ki ga praznujemo 25. decembra. Pri tem se zastavlja vprašanje, kateri datum je bil izhodišče za drugega. Sodobni raziskovalci menijo, da je bilo izhodišče oznanjenje Mariji. 25. marca je pomladansko enakonočje in v starih časih je ta dan veljal za dan stvarjenja sveta in ravno zato tudi za dan Jezusovega spočetja, s katerim je bil položen temelj za novo stvarjenje.

Iz Svetega pisma (Lk 1,26-38)

V šestem mesecu je Bog poslal angela Gabriela v galilejsko mesto Nazaret, k devici, zaročeni z možem, ki mu je bilo ime Jožef, iz Davidove hiše, in devici je bilo ime Marija. Angel je vstopil k njej in rekel: »Pozdravljena, obdarjena z milostjo, Gospod je s teboj!« Pri teh besedah se je vznemirila in premišljevala, kakšen pozdrav je to. Angel ji je rekel: »Ne boj se, Marija, kajti našla si milost pri Bogu. Glej, spočela boš in rodila sina, in daj mu ime Jezus. Ta bo velik in se bo imenoval Sin Najvišjega. Gospod Bog mu bo dal prestol njegovega očeta Davida in kraljeval bo v Jakobovi hiši vekomaj; in njegovemu kraljestvu ne bo konca.« Marija pa je rekla angelu: »Kako se bo to zgodilo, ko ne poznam moža?« Angel ji je odgovoril: »Sveti Duh bo prišel nadte in moč Najvišjega te bo obsenčila, zato se bo tudi Sveto, ki bo rojeno, imenovalo Božji Sin. Glej, tudi tvoja sorodnica Elizabeta je spočela sina v starosti; in to je šesti mesec njej, ki so jo imenovali nerodovitno. Bogu namreč ni nič nemogoče.« Marija pa je rekla: »Glej, Gospodova služabnica sem, zgôdi se mi po tvoji besedi!« In angel je šel od nje.

Materinski dan
25. marca praznujemo tudi materinski dan. Po Marijinem materinstvu je namreč posvečeno materinstvo vseh mater sveta. Praznovanje materinskega dne izvira iz ZDA, kjer ga praznujejo od leta 1910 dalje. V Sloveniji je v javnem življenju zaradi povezave s krščansko vsebino začel dobivati prostor šele v devetdesetih letih prejšnjega stoletja. V okviru praznovanja materinskega dneva v župnijah in šolah potekajo različne prireditve. Otroci recitirajo pesmi, posvečene materam, ker je praznik Gospodovega oznanjenja praznik materinske ljubezni in izpostavlja hvaležnost za materinsko poslanstvo.

Pobožnost Angelovega češčenja
Vsak kristjan je včasih trikrat na dan ob zvonjenju (zjutraj, opoldne, zvečer) za trenutek odložil svoje delo in zmolil Angelovo češčenje. Ta navada je postala splošna v 16. stoletju, po bitki pri Lepantu (leta 1571), kjer je krščanska vojska porazila turško ladjevje. Ker so verniki v ta namen veliko molili, je papež zmago pripisal Marijinemu varstvu, in ne vojski.

Molitev Angelovega češčenja
Angel Gospodov je oznanil Mariji in spočela je od Svetega Duha.
Zdrava Marija…
Glej dekla sem gospodova, zgodi se mi po tvoji besedi.
Zdrava Marija…
In beseda je meso postala in med nami prebivala.
Zdrava Marija…
Prosi za nas sveta božja Porodnica. Da postanemo vredni obljub Kristusovih.
Molimo: Nebeški Oče, po angelu si nam oznanil učlovečenje svojega Sina. Posvečuj in podpiraj nas s svojo milostjo in nas po njegovem trpljenju in križu pripelji k slavi vstajenja. Po Kristusu našem Gospodu. Amen.

Ta molitev Angelovega češčenja je postala ena najbolj priljubljenih. Odkriva skrivnost učlovečenja druge Božje osebe in Marijino odprtost do Boga.

Za duhovni premislek
Marijo je Bog poklical na edinstveni način. Spregovoril ji je po angelu in ji življenje popolnoma spremenil. Iz njenega primera vidimo, da ni dobro imeti vsega načrtovanega in da bi večkrat morali znati reči kot Marija: »zgodi se«.
Življenje me nekam kliče in mi ponuja priložnosti, ki jih moram zgrabiti. Da pa sledim svojemu klicu, je vselej potreben pogum! Moji strahovi, še zlasti strah pred porazom, me lahko pri tem zadržujejo. Toda – moji strahovi so predvsem subjektivni in osebni. Tisto, kar se jaz bojim poskusiti, se morda zdi drugim povsem enostavno. Strokovnjaki ugotavljajo, da povprečen človek uporabi le deset odstotkov svojih zmožnosti, ostalo pa tiho umre zaradi frustracij, ki jih povzročajo strah in zadržki. Sv. Terezija Deteta Jezusa je priznala: »Po naravi sem taka, da me strah drži nazaj; z ljubeznijo pa – ne samo da napredujem po poti, ampak letim!«
Večina izmed nas nima velikih talentov, vendar vsak lahko dela drobne stvari z veliko ljubeznijo. Prav to pa je bistveno. Zaradi tistih, ki ljubijo, Bog spreminja ta svet.
Poklicanost presega zgolj zaposlitev, delo in kariero, saj zajema tudi to, kakšna oseba si želim postati. Vprašanje resnične poklicanosti si zastavljam vse življenje; tudi sredi življenja, ko gre življenje že svojo pot, si ga ponovno zastavljam.
Zgodi pa se lahko tudi, da vselej ne dobim odgovora, ko se sprašujem, kaj je Božja volja, kaj naj storim? A tudi ta Božji molk moram mirno sprejeti. Znamenja, da sem na pravi poti, pa so globoko zadovoljstvo, navdušenje, ki traja, notranji mir, občutek lastne izpolnjenosti.

Osebno spraševanje:

Kaj se lahko naučim iz Marijinega odgovora angelu: »zgodi se«?
Na kakšen način Bog govori z menoj? Je Božje povabilo spremenilo moje življenje? Kako?

Video gradiva:

Gospodovo oznanjenje (v hr.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=joMtOdnedfs

Oznanjenje – za otroke (v ang.) – 1:06 min: https://www.youtube.com/watch?v=VrYvuYwPAvU

Nazaret: Bazilika Oznanjenja (v ang.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=m7sN1OPXJnY

FILM – Angel napove Jezusovo rojstvo Mariji – besedilo iz Svetega pisma (v ang.) – 4:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=Qq7NFiZL6ak

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Montan in Maksima: Duhovnik in njegova žena
2025-03-26
O sv. Montanu in Maksimi ne vemo veliko, toda to, kar vemo, nam je dragoceno sporočilo in spodbuda.

Iz življenja …
Rimski martirologij 26. marca slavi sveta zakonca Montana in Maksimo, ki sta mučeništvo pretrpela v Sirmiju, v Panoniji (v današnji Hrvaški).
Montan je bil duhovnik, saj so se duhovniki takrat lahko ženili, Maksima pa je bila njegova soproga. Oba sta bila v času Dioklecijanovega preganjanja po celotnem cesarstvu (243–313) vržena v reko Savo v bližini današnje Srijemske Mitrovice.
Ob silnem preganjanju kristjanov sta se zatekla v Sirmij. Nekaj časa sta bila neopazna, potem pa je nekdo opazil njuno pobožno obnašanje in ju naznanil oblastem, da sta kristjana. Prijeli so ju skupaj še z nekaterimi drugimi kristjani. To je bilo leta 304.
Ker sta priznala Jezusa Kristusa kot Boga in nista želela darovati poganskim bogovom, sta bila vržena od nevernikov v morje.

Gradiva:

Sv. Montan in Maksima (v hr.) – 2:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=DIm9bCLvZ80

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Rupert: Priljubljen svetnik pri nas
2025-03-27
Sv. Ruperta časti kot svojega zavetnika mesto in nadškofija Salzburg v Avstriji, na pomoč ga kličejo tudi rudarji v solnih rudnikih. Njegovo življenje in misijonsko delovanje osvetljuje področje, ki bo kasneje v življenju Cerkve v Evropi zelo pomembno.

Iz življenja …
Sv. Rupert je živel na prehodu iz 7. v 8. stoletje. Izhaja iz plemiške frankovske družine.
Najprej je deloval v Wormsu verjetno samo kot misijonski ali pokrajinski škof. Tu je slovel kot častit Kristusov spoznavalec, kot preslaven učitelj katoliške vere in evangeljskega nauka ter vsakršne dobrote; bil je preprost, pobožen in moder mož, resničen v besedi, pravičen v sodbi, preudaren v nasvetu, prizadeven v delavnosti, ugleden v ljubezni in znamenit v vseh častnih navadah.
Okoli leta 690 se je preselil na Bavarsko, da bi pomagal kristjanom v materialnem in duhovnem smislu.
Pridobil si je zaupanje bavarskega vojvoda Theoda ter od njega dobil posest okoli Salzburga. Na njej je zgradil cerkev sv. Petra in ogromen samostan, v katerem je bil opat in škof; ta kraj je postal središče širjenja in utrjevanja krščanske vere na območju Bavarske in Salzburga.
Sv. Rupert je bil opat in prvi salzburški škof vse do svoje smrti leta 717.

Upodobitve
Upodabljajo ga kot škofa s soljo v roki.

Zavetnik
Sv. Rupert velja za zavetnika rudarjev v solnih rudnikih, priporočajo se mu kot zavetniku zoper otroške krče.

Gradiva:

Sv. Rupert (v hr.) – 2:22 min: https://www.youtube.com/watch?v=o5ksZijYr1w

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Milada Praška: Za češko cerkveno samostojnost
2025-03-28
Češka svetnica Milada, znana tudi pod imenom Mlada ali Marija se je rodila v prvi polovici 10. stoletja, okoli leta 930/935 v Pragi na Češkem. Njeno krstno ime je bilo Marija, na Češkem Milada. Bila je najmlajša hči češkega kralja Boleslava I. Njena prababica je bila sv. Ljudmila, stric pa sv. Vaclav. Oba sta ji bila življenjska vzornika.
Miladin oče Boleslav I. je bil sprva velik nasprotnik krščanstva. Kmalu nato, ko je prevzel prestol, pa se je spreobrnil in si prizadeval za širitev krščanske vere. Milada se je na bavarskem dvoru v Regensburgu trudila za češko cerkveno samostojnost. Praga je dobila svojega prvega škofa Dietmarja leta 973. Kmalu je v bližini Prage nastal tudi prvi moški benediktinski samostan. Pri vsem tem je imel veliko vlogo tudi Miladin brat Boleslav II, ki je nasledil svojega očeta. Milada mu je veliko pomagala in posredovala v Rimu., kjer je vstopila v samostan benediktink, a se je kasneje na papeževo željo vrnila v Prago in tam ustanovila ženski samostan sv. Jurija blizu praškega gradu Hradčani, v katerem je bila prva opatinja. Bila je izobražena, poučena v Svetem pismu in polna krščanskih kreposti. Pri ljudeh je zaradi svoje pobožnosti in predanosti krščanski veri vzbujala posebno občudovanje. Imeli so jo za svetnico in ji pripisovali čudežne moči. Prizadevala si je za globoko molitveno življenje v samostanu, lepo bogoslužje ter za bogoslovno znanost in cerkveno umetnost.
Umrla je 8. februarja 994, spomin nanjo pa se obhaja 28. marca.

Upodobitve
Sv. Milado upodabljajo benediktinski obleki s knežjim pokrivalom ali krono v roki ter z opatovsko palico v roki.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Bertold: Puščavnik, ustanovitelj karmeličanov?
2025-03-29
Bl. Bertold je živel kot puščavnik …

Iz življenja …
Rodil se je v Solignacu blizu Limogesa (na zahodu osrednje Francije) in se šolal in posvetil v Parizu. Napotil se je na križarsko vojno skupaj s sorodnikom Aymericom, kasnejšim antiohijskim patriarhom, in prebival v Antiohiji med obleganjem Saracenov. Med obleganjem se mu je prikazal Jezus Kristus in obsodil slabe navade in grozodejstva krščanskih križarskih vojakov. Zato se je Bertold posvetil širjenju radostne vesti; antiohijske kristjane je spodbujal k molitvi in pokori, in mesto bo rešeno.
Okoli leta 1150 je na gori Karmel blizu Elijeve votline zgradil samostan in cerkev ter začel živeti kot puščavnik s skupino pobožnih menihov. Do konca življenja je sledil vzoru preroka Elije. Tako se je začel karmeličanski red, ki ga je vodil Bertold. Zanj je sestavil redovna pravila, zaradi česar ga nekateri štejejo za ustanovitelja in prvega poglavarja karmeličanov, ki jih je vodil petinštirideset let.
Pripisovali so mu dar prerokovanja in veliko čudežev.
Umrl je na Karmelu okoli leta 1195.
Število karmeličanov se je večalo in začasna pravila reda je leta 1209 potrdil jeruzalemski patriarh Albert, stalna pa papež Honorij III. leta 1226.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Leonard Murialdo: Sodelavec sv. Janeza Boska
2025-03-30
Na grobu italijanskega svetnika sv. Leonarda Murialda je zapisano njegovo geslo »Delaj in molči!«.
Teh besed se je dosledno držal do zadnjega trenutka svojega življenje.

Iz življenja …
Čeprav se je rodil (26. oktober 1828) v bogati družini iz Torina, v pravem krščanskem duhu ni obrnil hrbta tistim, ki so bili najbolj ranljivi. Nasprotno, zanje je čutil posebno naklonjenost.
Po duhovniškem posvečenju se je leta 1851 pridružil sv. Janezu Bosku in postal eden njegovih najbolj vnetih dušnopastirskih sodelavcev. Kasneje je na lastno pobudo začel ustanavljati različne ustanove, zavode in šole. Kot mladi duhovnik je v Torinu prevzel vodenje vajeniškega doma. Tam je preživel 37 let in pomagal mladim, neizkušenim in revnim mladim, ki so bili v stalni nevarnosti, da jih uničita industrializacija in kapital.
Zaradi svojih fantov je Leonard celo prosil in trkal od vrat do vrat. Da bi jim zagotovil stalen materialni vir, je ustanovil pobožno torinsko družbo svetega Jožefa, vzora delavcev, ki se je hitro razširil po vsem svetu. Svojim mladim je bil sv. Leonard več kot samo socialni delavec. Bil jim je kot pravi oče, zato je poskrbel tudi za njihovo primerno zabavo: glasbo, gledališče, telovadbo, poletne kolonije … Vedel je, da je treba tem mladim iz preprostih družin obogatiti duha in ne pustiti, da bi jih pretvorili v »sivo delovno silo«, ki ne razmišlja s svojo glavo.
Dobro je poznal nevarnosti, ki so grozile otrokom delavskega razreda. Sv. Leonard se je trudil senzibilizirati tudi širšo javnost; prizadeval si je za ozaveščanje vseh katoličanov o družbeni odgovornosti in solidarnosti z revnimi. Pri tem je ustanavljal številne knjižnice s čtivom dostopnim najširšim slojem, širil je dober tisk in sodeloval z laiki. Izdajal je celo časopis, imenovan Glas delavcev.
Neumorno je delal do svoje smrti 30. maja 1900 v Torinu.

Zavetnik
Sv. Leonard je zavetnik vajencev.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot starejšega duhovnika v talarju, obdanega z množico dečkov oziroma vajencev.

Gradiva:

Sv. Leonard Murialdo – apostol mladih (v špan.) – 12:56 min: https://www.youtube.com/watch?v=42NX8ePAktg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Modest: Škof in apostol Slovencev v Karantaniji
2025-03-31
O svetniku Modestu, ki je bil škof in apostol Slovencev v Karantaniji, je bolj malo zgodovinskih podatkov.
Tistih nekaj zanesljivih virov pa nam ga prikazuje kot blagega in milega moža.

Iz življenja …
Sv. Modest je po vsej verjetnosti izviral iz Irske. Sv. Virgil, zavetnik Slovenije, ga je na željo karantanskega kneza Hotimirja skupaj z drugimi krščanskimi duhovniki poslal kot misijonarja v Karantanijo. Na Gosposvetskem polju je dal postaviti cerkev posvečeno Mariji, ki je bila verjetno predhodnica današnje cerkve Gospe svete. Od tod je sv. Modest deloval po celotni deželi, učil, širil blagovest in posvečeval duhovnike. Po njegovem pridiganju in Hotimirovem prizadevanju se je veliko plemenitašev in preprostih ljudi odpovedalo malikovanju in prejelo krst.
Umrl pred letom 772; pokopan je pri Gospe Sveti.

Foto: https://www.krone.at/2558655
Bild: Diözesane Pressestelle Ellersdorfer

Sveti Hugo: Obnovitelj Cerkve, prijatelj sv. Bruna
2025-04-01
Škof sv. Hugo je imel vodstvene sposobnosti. Znal je najti ravnovesje med dejavnostjo in molitvijo.

Iz življenja …
Sv. Hugo se je rodil leta 1053 na gradu Chateauneuf v Franciji. Kljub plemenitemu poreklu je bil vzgojen v duhu preprosti.
Zelo mlad je postal škof v Grenoblu v Franciji (1080), ki jo je vodil kar 52 let. V duhu gregorijanske reforme si je prizadeval obnoviti svojo škofijo.
Pri tem so mu pomagali menihi, predvsem kartuzijani. Sv. Brunu in njegovim šestim tovarišem je podaril veliko posestvo, kjer je Bruno ustanovil Veliko kartuzijo, matični samostan reda. Z vsem srcem se je zavzemal za ustanovitev kartuzijanskega samostana v Clunyju, ki je začel versko prenovo.
Hugo je znal združevati izjemno aktivnost z duhom molitve in kontemplacije. Imel je vodstvene sposobnosti, ki so se odražale v samem mestu Grenoblu: zgradil je mostove in bolnišnice, obnovil katedralo … V veliki meri je vplival na javno življenje, zlasti s svojimi pridigami. Prijateljeval je s sv. Brunom, ustanoviteljem kartuzijanov.
Bil je ponižen, izredno skromen, vse svoje imetje je razdal revežem.
Umrl je leta 1132, obkrožen s kartuzijani.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot škofa, pogosto tudi v obleki kartuzijanov. V roki ima luč, ob strani labode (labod je simbol ljubezni do samote). Upodabljajo ga tudi s sedmimi zvezdami, ki predstavljajo sedem prvih kartuzijanov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Frančišek Pavelski: Ustanovitelj reda "najmanjših bratov"
2025-04-02
Puščavnik sveti Frančišek Pavelski je ustanovil redovno skupnost najmanjših bratov.

Iz življenja …
Sv. Frančišek Pavelski se je rodil leta 1416 v mestu Paola v Kalabriji v Italiji. Ker so ga revni in priletni starši od Boga izprosili po priprošnji sv. Frančiška Asiškega, so mu dali ime Frančišek. »Priimek« da Paola, ali po naše Pavelski, pa je dobil po svojem rojstnem mestecu Paola.
Frančišek se je že v mladih letih odločil za samotno življenje. Pri devetnajstih letih je združil skupno privržencev in ustanovil redovno skupnost. Uradno ime reda je emeriti Frančiška Pavelskega, sami pa so se imenovali najmanjši bratje. Poleg moških članov so se mu pridružile tudi ženske, ki so postavile svoj samostan. Obe skupnosti sta še danes živi in dejavni.
Poleg duhovnega življenja so gojili tudi karitativne dejavnosti. Frančišek je čudežno pomagal obolelim od kuge v Neaplju. Poklicali so ga v Francijo, kjer je bil ob bolniški postelji kralja Ludovika XI.
Umrl je v visoki starosti leta 1507.

Zavetnik
Sv. Frančišek Pavelski je zavetnik obolelih od kuge ter različnih duševnih in telesnih muk.

Sveti Rihard: Duhovnik postal ob svetniku
2025-04-03
Škof sv. Rihard je eden od tistih številnih svetnikov, ki so jih zemeljske oblasti gledale kot »vmešavanje cerkve v politiko«, čeprav so bile povsem utemeljene v evangeliju.

Iz življenja …
Sv. Rihard se je rodil okli leta 1197 v angleški grofiji Worcestershire. Zgodaj je izgubil starše, zato mu je ideja o študiju in duhovništvu prišla prav kot nekakšen pobeg od pomanjkanja, v katerem je živel z bratom in sestro.
Da bi se dokopal do študija na Oxfordu, je marljivo kmetoval na podedovanem očetovem posestvu. Sledil je študij v Parizu ter diploma kanonskega prava v Bologni. To je bil čas, ko je tudi na Pariz že vplival zgled božjega ubožca sv. Frančiška Asiškega.
Vse to je bilo še daleč od duhovništva, ko je bil leta 1235 imenovan za rektorja univerze v Oxfordu. Takrat se ga je spomnil Edmund Rich, ki je medtem postal nadškof v Canterburyju. Riharda je pozval za svojega osebnega tajnika. Njuno skupno delo za obnovo klera in boja proti kraljevim »vmešavanjem« v cerkvene posle je povzročilo Rihardovo odločitev, da postane duhovnik. Rihard in Edmund sta bila neločljiva prijatelja vse do Edmundove smrti. Ob svetniškem Edmundu je bil Rihard poglobil svojo pobožnost in gentlemansko plemenitost.
Svojo končno in najtežjo življenjsko nalogo je Rihard prevzel leta 1244, ko je bil po krajšem pastoralnem delu na manjših župnijah izvoljen za škofa v mestu Chichester. Angleški kralj Henrik III. o tem ni želel slišati, ker ga je motil škof, ki se je zavzemal za cerkveno reformo, a ostri papež Inocenc IV. je kljub temu potrdil svoj izbor.
Kot škof je bil Rihard velik dobrotnik revežev. Svoje dohodke je razdeljeval, pomagal je ubogim, stiskanim je pomagal do polnih pravic. Na novo je uvedel red v cerkvenem sodišču.
Umrl je 3. aprila 1253; pokopan je v Chichestru pri oltarju sv. Edmunda, ki ga je davno prej postavil in posvetil.

Upodobitve
Umetniki sv. Riharda upodabljajo kot škofa s kelihom ob nogah. Ko mu je ta padel med mašo na tla, se ni nič polilo.
Upodabljajo ga tudi, kako leži pred kelihom ali kako orje domače njive ali pa kot škofa, ki s kelihom blagoslavlja svojo čredo.

Gradiva:

Molitev sv. Riharda (v ang.) – 1:58 min: https://www.youtube.com/watch?v=-Fqqwkp9eOk

Sv. Rihard (v ang.) – 29:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=t4a5hvUyvfE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Izidor Seviljski: Zavetnik interneta
2025-04-04
Škof in cerkveni učitelj sv. Izidor Seviljski je bil zelo izobražen človek. Zapustil je več pomembnih del.

Iz življenja …
Sv. Izidor Seviljski se je rodil okoli leta 556 v Kartageni kot sin visokega uradnika v službi gotskega kralja.
Vzgojil ga je starejši brat Leander, ki je bil opat samostana. Izidor je sledil bratu in postal menih in opat. Napisal je delo Regula monachorum. Bil je človek reda in goreč menih.
V Sevili je postal škof in škofoval več kot trideset let. Kot škof je širil krščansko izobrazbo, pospeševal redovno življenje, zidal samostane in šole. V njegovem času je bila Španija polna zmotnega nauka arianizma, ki zanika Kristusovo božanstvo. Bil je velik in goreč govornik in je kot tak tudi nastopal na cerkvenih zborih.
Bil je visoko izobražen človek in je zapustil več pomembnih del. Njegovo zadnje in izredno delo so bile Etimologije (Etimologiae), za katero menijo, da je prva enciklopedija v zgodovini.
Umrl je 4. aprila 636 v Sevili.

Zavetnik
Sv. Izidor je zavetnik osnovnošolcev, študentov, interneta, računalnikov, računalničarjev, uporabnikov računalnikov, filozofije in književnosti. Je narodni zavetnik Španije.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot škofa v beli obleki, s knjigo in peresom.

Gradiva:

Sv. Izidor Seviljski (v hr.) – 2:52 min: https://www.youtube.com/watch?v=pHG9jfZ055E

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=tfeeRbxiEpk

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 4:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=vIPP05SY5yM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vincencij Ferrer: Za dober zakon
2025-04-05
Sv. Vincencij Ferrer je velik svetnik in evangelizator. Pridigal je trikrat na dan …

Iz življenja …
Sv. Vincencij Ferrer se je rodil leta 1350 v Valencii v Španiji kot drugi sin uglednega notarja.
Pri sedemnajstih letih je vstopil v red pridigarjev in postal dominikanec. Šolati se je začel v Valencii, filozofijo in teologijo pa je študiral v Barceloni, Toulouseu in Leridi, kjer je tudi doktoriral. Živel je umaknjeno puščavniško življenje, a bil zelo aktiven kot duhovnik. Bil je ljudski pridigar.

Vsestranski intelektualec, sloviti potujoči pridigar je v svojem dvajsetletnem misijonarskem delovanju prehodil Španijo, Nemčijo, Italijo … in Francijo, kjer je 5. aprila 1419 umrl v Vannesu.
Pridigal je kar po trikrat in večkrat na dan. Veliko je spovedoval, velik del noči pa premolil. Napisal je več učenih spisov in nabožnih knjižic.
Nikoli ni jedel mesa, štirideset let pa je – razen nedelje – jedel le enkrat na dan. Spal je na postelji iz slame.
Ljudem je v težavah pomagal, pogosto tudi s čudeži. Po izročilu je poleg številnih ozdravljenj imel dar jezikov, kar pomeni, da so ga razumeli tudi tujci, kljub temu, da je oznanjal v svojem domačem (katalonskem) jeziku.

Zavetnik
Sv. Vincencij Ferrer je priprošnjik proti glavobolu, epilepsiji; za dober zakon, plodnost, za srečno smrt; je priprošnjik proti nevarnostim vseh vrst. Je zavetnik gradbenikov, zidarjev, kleparjev, opekarjev, krovcev …

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo v dominikanski obleki kot pridigarja, s plamenom nad glavo in perutnicami; v roki ali na prsih ima pogosto črke IHS; včasih drži knjigo, lilijo, križ ali trobento.

Gradiva:

Sv. Vincencij Ferrer (v ang.) – 1:30: https://www.youtube.com/watch?v=4w6XWdpUCm8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Irenej Sirmijski: Njegovi otroci so jokali ...
2025-04-06
Škof sv. Irenej Sirmijski je pretrpel mučeniško smrt 6. aprila 304 v Sirmiju, današnji Sremski Mitrovici.
Ne smemo ga zamenjati z znanim sv. Irenejem Lyonskim.

Iz življenja …
Sv. Irenej Sirmijski je že zelo mlad postal škof v Sirmiju. Po takratnem običaju je bil poročen in imel tri otroke. Po prevzemu škofovske službe se je ločil od družine in se ves posvetil svojemu novemu poslanstvu.
Med Dioklecijanovem preganjanjem kristjanov je bil ujet in priveden pred Proba, prefekta v rimski provinci Panoniji. Prob mu je ukazal, naj daruje poganskim bogovom, a Irenej je odločno zavrnil.
Najprej je bil bičan, potem pa so nasilniki pripeljali njegove starše, ženo in otroke. Ti so ga jokajoč prosili, naj posluša cesarjev ukaz in daruje bogovom ter si tako reši življenje. Ker se sveti škof ni dal pregovoriti, ga je dal prefekt zopet zapreti v temnico, kjer je bil podvržen novemu trpljenju, a njegovo vero ni moglo nič zlomiti. Ko so ga ponovno privedli na sodišče, je še enkrat zavrnil darovanje bogovom.
Nato so ga obsodili na smrt in ga začeli pretepati s palicami, on pa je goreče molil zase in za svoje vernike. Na mostu so mu slekli ogrinjalo, ga obglavili, njegovo telo pa vrgli v Savo. To je bilo 6. aprila 304.

Upodobitve
Umetniki ga običajno upodabljajo s knjigo in pisalom ali kako kleči v molitvi pred usmrtitvijo.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez de la Salle: Zavetnik učiteljev
2025-04-07
Duhovnik sv. Janez Krstnik de la Salle je tlakoval pot sodobni pedagogiki zahodne Evrope.

Iz življenja …
Mladi Janez, rojen leta 1651 v aristokratski družini v Reimsu, je že zgodaj zaznal družbeno razslojevanje vladavine »sončnega kralja«, Ludvika XIV. Na eni strani je bila maloštevilna elita bogatih, na drugi pa ogromna množica obubožanih delavcev in kmetov.

Čeprav je bil Janez de la Salle aristokratski sin, je bil prvenstveno Božji sin. Takoj po duhovniškem posvečenju se je obrnil na ljudstvo, ki je životarilo. V običajni kmečki obleki je skupaj še z dvanajstimi somišljeniki – učitelji – ustanovil brezplačne javne šole za otroke revnega proletariata.
Tako je nastal red šolskih bratov (laikov), ki so malčkom nudili veliko več kot le pismenost in literarno izobrazbo. Malčkom z roba družbe so prinašali tudi vero.
Vladarji sicer niso želeli vzgajati tistih, ki naj bi bili »gola delovna sila«, toda Janez de la Salle je bil neskončno trden in potrpežljiv. Poleg vodenja javnih šol je usposabljal tudi učitelje in pripravljal učbenike. Potem so prišle na vrsto specializirane obrtniške šole, nedeljske šole za odrasle, izobraževanje za invalide, ustanavljanje pedagoških in znanstvenih zavodov … in tako naprej vse do njegove smrti leta 1719.
Za seboj je pustil tlakovano pot sodobni pedagogiki, s katero je postavil temelje, na katerih so gradili izobraževanje celotne zahodne Evrope – čeprav je v učbenikih pogosto pozabljen.

Gradiva:

FILM Sv. Janez de la Salle (v it. – s hr. Podnapisi) – 1:44:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=D7h3XSPTVMw

Sv. Janez de la Salle (v hr.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=8agDnNwHia8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Dionizij Korintski: Popisal mučeništvo sv. Petra in Pavla
2025-04-08
Škof sv. Dionizij Korintski je bil izjemen vodja Cerkve v 2. stoletju in borec proti herezijam.

Iz življenja …
Carigrajska Cerkev časti sv. Dionizija kot mučenca, čeprav ni poročil, da bi umrl mučeniške smrti. Verjetno ga prišteva med mučence zato, ker je veliko pretrpel zaradi vere.
Škof Dionizij Korintski je bil izjemen cerkveni vodja v 2. stoletju in spreten govornik. Najbolj se ga spominja kot cerkvenega pisca, ki je želel učiti, opominjati in tolažiti tiste, ki so daleč. Kot škof ni mogel pogosto osebno obiskovati bratov v škofovski službi, zato jim je pošiljal pisma.
Še danes je ohranjenih več pisem, ki jih je pisal različnim Cerkvam svojega časa. Eno takšno pismo je naslovljeno na Cerkev v Atenah, škofu Publiju, ubitem pod cesarjem Markom Avrelijem (161-180); druga najdena pisma so bila poslana Cerkvam v Lacedoniji, Nikomediji, Korintu na otoku Kreti in v Rim. Posebno velja izpostaviti tiste, ki omenjajo mučeniško smrt sv. Petra in Pavla v Rimu. Iz njegovih pisem odseva misel, da je bil vedno pripravljen žrtvovati se za brate in za vero darovati tudi življenje.
Cerkveni zgodovinar Evzebij hvali njegovo zgledno apostolsko vnemo.
Umrl je okoli leta 180.
