Zavod za pastoralno dejavnost Pridi.com

Sv. Karlo Acutis: Svetnik v jeansu in supergah
2028-10-12
Na vprašanje o svojih prihodnjih načrtih je sv. Karlo (Carlo) Acutis, ki je umrl 12. oktobra 2006 pri 15 letih zaradi levkemije, odgovoril: »Vedno biti združen z Jezusom – to je moj življenjski načrt«.

Iz življenja …
Sv. Karlo Acutis se je rodil leta 1991 v Londonu, kjer so delali njegovi starši, potem pa se je družina vrnila v Italijo. Bil je običajen fant, vesel, miren, iskren, rad je pomagal drugim in se družil, imel je prijatelje. Izredno nadarjen je bil za delo z računalniki. Rad je programiral in tehnološko znanje uporabljal za širjenje lepega sporočila naše vere.
Odkar je prejel prvo sveto obhajilo, se je vsak dan udeležil svete maše in veliko premolil. K spovedi je hodil tedensko. Popolnoma ga je prevzela ljubezen do Boga in svete evharistije. Eden od njegovih največjih informatičnih podvigov je bil povezan prav s slednjim: katalogizacija ehvarističnih čudežev iz vsega sveta. Projekt je začel pri 11. letih. Tedaj je starše prosil, da so ga začeli voziti po vseh svetih krajih, kjer so se zgodili evharistični čudeži, ki so priznani od Cerkve. Po dveh letih in pol je končal s projektom. Uspelo mu je obiskati več kot 136 krajev evharističnih čudežev in ustvariti spletno stran o evharističnih čudežih iz vsega sveta.
Zaradi njegove neverjetne velikodušnosti so ga zanimali vsi ljudje: neznanci, invalidi, otroci, berači … Biti blizu Karla je pomenilo biti blizu izvira sveže vode.
Bil je in ostaja vzor zlasti mladim, ki se sprašujejo, ali je sploh mogoče biti hkrati svet, normalen in edinstven. »Vsi ljudje so rojeni kot izvirniki«, je rekel Karlo, »a mnogi umrejo kot kopije«. Karlo je želel umreti kot original. To je zanj pomenilo, da ga vodi Kristus, na katerega je bil vedno osredotočen.
Papež Frančišek ga je 10. oktobra 2020 razglasil za blaženega. Poudaril je, da nam je Carlo lahko zgled tudi v tem, kako splet in tehnologijo uporabiti za dobre namene.

Atributi
Njegovi najpogostejši atriburi so prenosnik, rožni venec in Najsvetejše.

Zavetnik
Sv. Karlo Acutis je zavetnik mladih in računalniških programerjev.

Svetnik Oratorja 2021
Snovalci ORATORIJA so se odločili, da otroke leta 2021 navdihuje prav Karlo Acutis.
»Vsi ljudje so rojeni kot izvirniki, a mnogi umrejo kot fotokopije.«
»Moj življenjski program je biti vedno blizu Jezusu.«
»Svetost ni v dodajanju, temveč odvzemanju: manj prostora zame in več za Boga.«
»Če bi ljudje vedeli, kaj je večnost, bi naredili vse, da spremenijo svoje življenje.«
(Karlo Acutis)

Gradiva:

CITATI mame o svojem sinu sv. Karlu Akutisu

Spoznaj Karla Acutisa (v slov. in ang.) – 3:05 min: https://www.youtube.com/watch?v=e_pUNA9W8Cc

Antonia Acutis: “Karlo je bil božji vplivnež” (1. del)

Antonia Acutis: “Imamo nov Karlov čudež, ki se je zgodil po beatifikaciji!” (2. del)

Fotografije in videi s sv. Karlom Acutisom – 4:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=vK404haEznM

Življenje sv. Karla Acutisa (v ang.) – 7:02 min: https://www.youtube.com/watch?v=yC_oZIY_f5w

O mladem Karlu Acutisu (v ang.) – 1:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=mOP3AxKH7R4

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Aleksandrina Maria da Costa: Zavetnica mladih
2028-10-13
Aleksandrino Mario da Costa je sv. papež Janez Pavel II. leta 2004 razglasil za blaženo.

Iz življenja …
Bl. Aleksandrina se je rodila 30. marca 1904 kot nezakonski otrok v kraju Balasar na Portugalskem. Bila je veselo, razposajeno in ljubeče kmečko dekle. Z materjo in sestro je živela v hiši stricev. Ko je bila stara 14 let, so v hišo nasilno vdrli trije moški in hoteli dekleta zlorabiti. Aleksandrina je skočila skozi okno štiri metre globoko in na dvorišču pobrala velik kos lesa, ter se z njim vrnila v sobo in pogumno pregnala napadalce. A zaradi posledic tega padca je bilo njeno zdravje iz dneva v dan slabše …
Leta 1925 jo je paraliza položila v posteljo. Več kot 30 let se je priklenjena na posteljo žrtvovala za spreobrnjenje grešnikov in za mir v svetu. Štiri leta je vsak petek po tri ure podoživljala Kristusovo trpljenje. Od leta 1942 (to je dobrih 13 let) ni razen vsakodnevne hostije zaužila ne hrane ne pijače. Njena ljubezen do evharistije in Marije ter njeno mistično življenje, so vzor svetosti.
Ko je ohromela, je skoraj tri leta neprestano prosila za čudežno ozdravljenje in se zaobljubila, da bo v primeru uslišanja postala misijonarka. Ko je spoznala, da je trpljenje njena življenjska poklicanost, ga je z veseljem sprejela. Kot izraz globokega združenja s Kristusom je doživljala mistična videnja.
Na njen predlog je papež Pij XII. oktobra 1942 v Fatimi človeštvo posvetil Brezmadežnemu srcu Marijinemu.
Umrla je 13. oktobra 1955, njeno telo pa počiva v kapeli cerkve v Balasarju. Tu je zapisano: “Grešniki, če vam lahko posmrtni ostanki mojega telesa pomagajo pri odrešitvi, se jim približajte, stopite nanje in jih teptajte, dokler ne izginejo. Toda ne grešite več; ne žalite našega Gospoda!” To izraža njeno življenje za odrešenje duš.

Upodobitve
Ohranjene so njene fotografije; na vseh lahko opazimo poseben smehljaj.

Zavetnica
Je zavetnica mladih, spokornic, proti nečistovanju.

Gradiva:

Bl. Aleksandrina Maria da Costa (v ang.) – 13:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=ptpUTupar7w

Bl. Aleksandrina Maria da Costa (v ang.) – 4:32 min: https://www.youtube.com/watch?v=zCU89jmIWWU

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Kalist I.: »Kalistove katakombe« v Rimu
2028-10-14
Sv. Kalist velja za enega najbolj »življenjskih« papežev svoje dobe. Papeževal je pet let (217-222), najbolj znan pa je po t. i. »Kalistovih katakombah« v Rimu, ki jih je upravljal preden je postal papež.

Iz življenja …
O sv. Kalistu je znano, da se je rodil kot suženj leta 155 v Rimu. Kot osvobojenec je bil po nedolžnem kaznovan zaradi poneverbe denarja na bičanje in prisilno delo v rudnikih na Sardiniji. Osvobodila ga ugledna Rimljanka Marija z drugimi kristjani. Papež Zefirin, ki je poznal njegovo nadarjenost in pobožnost, ga je poklical v Rim in posvetil v diakona. V upravo mu je izročil pokopališče, danes tako imenovane »Kalistove katakombe« ob stari Apijski cesti. Skrbel je tudi za cerkveno premoženje, s tem pa za reveže in trpeče kristjane.
Po smrti papeža Zefirina so ga izvolili za papeža. Kot papež je ostal ponižen, ohranil pa je velik čut za reveže in zapostavljene.
Hipolit in Teritulijan sta mu zamerila, ker je bil prizanesljiv do tistih, ki so odpadli od krščanske vere in se kasneje vrnili vanjo, kakor tudi do nekaterih krivovercev. Nestrpnost do Kalista se je povečevala, tako da ga je razjarjena množica vrgla skozi okno hiše, kjer je z verniki obhajal bogoslužje. Umrl je leta 222 v Rimu.
Njegove relikvije so kasneje prenesli v danes najstarejšo Marijino cerkev v mestni četrti Trastevere, ki jo je dal zgraditi on sam; kot prvo cerkev v Rimu, posvečeno Jezusovi materi Mariji.

Upodobitev
Umetniki sv. Kalista upodabljajo kot bradatega papeža z mlinskim kamnom ali vodnjakom, atributa njegovega domnevnega mučeništva.

Zavetnik
Je zavetnik grobarjev.

Gradivo:

MISLI sv. papeža Janeza XXIII. o Kalistovih katakombah: prostoru mučencev in upanja

Kalist I., papež in mučenec (v hr.) – 2:32 min: https://www.youtube.com/watch?v=T6Vov3XzPE8

Kalistove katakombe (v ang.) – 3:49 min: https://www.youtube.com/watch?v=EZ3IPc1bUuI

Sv. Kalist (v ang.) – 1:37 min: https://www.youtube.com/watch?v=GNBg3GBK4qE

Sv. Kalist (v ang.) – 1:56 min: https://www.youtube.com/watch?v=91g9I1XYJcM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Terezija Avilska: Terezija Velika
2028-10-15
Sv. Terezija Avilska oz. Terezija Velika je prenoviteljica karmeličanskega reda, pisateljica, mistikinja in prva cerkvena učiteljica.
Zaupajmo Bogu, ki nas ljubi bolj, kot se sami.

Iz življenja …

Sv. Terezija se je rodila v španskem mestu Avila leta 1515 v družini s številnimi otroki. Njen ded je bil spreobrnjen kristjan iz judovske vere. Njen oče, ki je bil trgovec, si je kupil plemiški naziv. Poročil se je dvakrat. V prvem zakonu je imel tri otroke, v drugem pa devet. Terezija je bila tretji otrok iz drugega zakona. Ko ji je pri dvanajstih letih umrla pobožna mati, se je začela duhovno obračati na Božjo Mater Marijo. Že v otroških letih je bila navdušena nad življenjepisi svetnikov. Mislila je, da zaradi svoje vesele narave, ne bo rešila duše.
Dvajsetletna je vstopila v karmeličanski samostan, kjer pa je vseh 150 redovnic živelo dokaj povprečno duhovno življenje. Terezija je vedno bolj spoznavala, da vodila znotraj reda niso dovolj stroga. Pri štiridesetih letih je začela novo življenje, kateremu je sledilo vse več sester. Ustanovila je prvi reformirani samostan t. i. bosonogih karmeličank in kasneje še druge.
Obiskala je mnoge karmeličanske samostane in izvaja reformo reda, tako ženskega kot moškega. Pri tem je imela podporo znanega španskega mistika sv. Janeza od Križa. Zadnjih dvajset let svojega življenja je imela mnoga mistična doživetja in videnja. Po naročilu svojega spovednika jih je opisala v svojih večinoma avtobiografskih delih. Postane molitvena oseba, ki ji za Boga ni nič težko storiti. Druge uči o različnih vrstah molitve: od ustne molitve do zrenja.
Poleg številnih pisem je napisala avtobiografijo Lastni življenjepis, Pot popolnosti, Notranji grad in knjigo Ustanavljanje samostanov, in vsa ta dela so dosegljiva tudi v slovenskem jeziku.
Umrla je 4. oktobra 1582.

Prva cerkvena učiteljica?
Sv. Terezija Avilska je bila leta 1970 razglašena za cerkveno učiteljico. Je prva ženska, ki je bila kadarkoli razglašena za učiteljico Cerkve. In sicer prav zaradi njene globoke izkušnje molitve.

Upodobitve
Umetniki sv. Terezijo Avilsko najpogosteje upodabljajo kot karmeličanko z gorečim srcem z napisom IHS, s knjigo, angelom, bičem, trnjem, puščico ali golobom.

Zavetnica
Je zavetnica karmeličank, španskih pisateljev; pomočnica v duhovnih stiskah, za milost, da bi mogli moliti, za notranje življenje; proti srčnim boleznim in glavobolu.

Gradiva:

Karmel v Sloveniji: http://karmelicanke.rkc.si/kazalo/

Sv. Terezija Avilska (v hr.) – 5:17 min: https://www.youtube.com/watch?v=sJNJYieMFdM

Sv. Terezija Avilska (v hr.) – 21:12 min: https://www.youtube.com/watch?v=2rWZgZTNkbw

Sv. Terezija Avilska (v ang.) – 3:06 min: https://www.youtube.com/watch?v=PhBwlI90n4U

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Marjeta M. Alacoque: Pobudnica češčenja Srca Jezusovega
2028-10-16
Francoska redovnica sv. Marjeta Marija Alacoque je pobudnica češčenja Srca Jezusovega, h kateremu jo je spodbujal sam Jezus v več videnjih.

Iz življenja …
Sv. Marjeta M. Alacoque se je rodila leta 1647. Pri osmih letih ji je umrl oče, zato jo je mati izročila v vzgojo klarisam v Charolles. Ker je v samostanu zbolela, jo je mati po dveh letih vzela domov. Štiriindvajsetletna je vstopila v red sester Marijinega obiskanja v Paray-le Monial, kjer je živela do svoje smrti. Šla je skozi mnogo preizkušenj, a postopoma so jo sosestre vedno bolj cenile in tako je postala celo učiteljica novink. Umrla je leta 1690, stara komaj triinštirideset let.
Za Katoliško Cerkev je sv. Marjeta pomembna kot pospeševalka češčenja Srca Jezusovega. V samostanu je imela mnogo videnj. Leta 1673 je imela videnje Jezusa, v katerem jo je prosil, naj Cerkev počasti njegovo Presveto Srce in se mu posveti. Leta 1675 je prejela tudi Božje obljube in navodila glede obhajanja devetih prvih petkov, na katere naj verniki zapored prejemajo sveto obhajilo. Sv. Marjeta se je z vsem srcem posvetila pobožnosti Srca Jezusovega.
Po njeni smrti se je pobožnost prvih petkov hitro razširila po vsej Cerkvi, njena priljubljenost pa se je pospešila leta 1920, ko jo je papež Benedikt XV. razglasil za svetnico.
V svoji okrožnici o Srcu Jezusovem leta 1956 papež Pij XII. poudarja, da je po zaslugi sv. Marjete Alacoque pobožnost Srca Jezusovega postala splošno razširjena v Cerkvi.

Upodobitev
Umetniki sv. Marjeto M. Alacoquejo najpogosteje upodabljajo kot redovnico med videnjem Odrešenikovega Srca.

Zavetnica
Je zavetnica sirot, tistih, ki trpijo zaradi otroške paralize in častilcev Srca Jezusovega.

Gradiva:

PPS premišljevanje o Srcu Jezusovemu – v SLOV.

Sv. Marjeta Marija Alacoque (v ang.) – 1:21 min: https://www.youtube.com/watch?v=HQzkD9rAV8o

Napovednik novega FILMA o sv. Marjeti Mariji in Srcu Jezusovem (v ang.) – 2:17 min: https://www.youtube.com/watch?v=GzIi5v_5gKo

Sv. Marjeta Marija Alacoque (v ang.) – 12:39 min: https://www.youtube.com/watch?v=IO3nvGTIMfM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Ignacij Antiohijski: Tretji škof v Antiohiji
2028-10-17
Sv. Ignacij Antiohijski je tretji škof v Antiohiji (Sirija) po sv. Petru in Evodiusu. Prištevamo ga med apostolske očete.

Iz življenja …
Sv. Ignacij je bil rojen sredi 1. stoletja. Če se je rodil v Antiohiji, je v mladosti lahko srečal apostola Petra in Pavla. Po poročilu sv. Hieronima je bil učenec apostola Janeza.
Zaradi smrti, ki ga je doletela, mnogi predvidevajo, da je bil suženjskega izvora, a kljub temu mu je uspelo pridobiti dobro izobrazbo. Ko je spoznal različne vere, se je spreobrnil v krščanstvo. Postal je antiohijski škof, goreč pridigar, navdušen za krščansko vero.
Ko se je z ladjo vozil ob obali Male Azije, se je imel priložnost srečati s škofi krajevnih cerkva in njihovimi verniki. Ohranilo se je samo sedem pisem (Efežanom, Magnezijcem, Tralcem, Rimljanom, Filadelfijcem, Smirčanom in sv. Plikarpu), s katerimi je vnemal ljudi za krščansko vero.
V času vladanja cesarja Trajana (98-117) so ga obtožili, da je kristjan. Mučili so ga in obsodili na smrt, toda ni bil obglavljen, ampak so ga v Rimu vrgli divjim zverem. Takšna smrt je ponavadi doletela tiste, ki niso bili rimski državljani.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot starejšega škofa z brado v areni, obkroženega z levi ali v okovih. Včasih drži srce.

Zavetnik
Je zavetnik vzhodne Cerkve in Cerkve v severni Afriki. Priporočajo se mu proti bolečinam v grlu.

Gradiva:

Sv. Ignacij Antiohijski (v hr.) – 3:02 min: https://www.youtube.com/watch?v=MpbbFRwPmSI

Sv. Ignacij Antiohijski (v ang.) – 1:57 min: https://www.youtube.com/watch?v=cxmQPPq9Nck

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Luka: O izgubljenem sinu ...
2028-10-18
Od vseh štirih evangelistov edino Luka Jezusa osebno ni poznal. Nekaj časa je oznanjal krščanstvo skupaj s sv. Pavlom.
“Svetega Luka sneg prikuka.”

“Če žerjavi pred sv. Lukom od nas v tuje kraje ne gredo, smemo upati, da do božiča zime ne bo.”

Iz življenja …
Besedilo iz sredine 2. stoletja takole predstavlja evangelista Luka: »Luka, Sirijec iz Antiohije, po poklicu zdravnik, je postal učenec apostolov. Kasneje je postal Pavlov učenec in ostal pri tem apostolu do njegove smrti. … Umrl je poln Svetega Duha v Beociji v starosti 84 let … Po navdihu Svetega Duha je napisal evangelij.«
Iz uvoda Lukovega evangelija razberemo, da je evangelij napisal za rimskega dostojanstvenika Teofila. Iz njega gre tudi sklepati, da sam ni bil priča dogodkom, ki jih je opisal v evangeliju: »Ker so že mnogi poskušali urediti poročilo o dogodkih, ki so se zgodili med nami, kakor so nam jih izročili tisti, ki so bili od začetka očividci in služabniki besede, sem sklenil tudi jaz, ko sem vse od začetka natančno poizvedel, tebi, nadvse odlični Teófil, vse po vrsti popisati, da spoznaš zanesljivost naukov, o katerih si bil poučen.« (Lk 1,1-4)
Lukov evangelij se v marsičem razlikuje od drugih evangelijev. Piše o dogodkih iz Jezusovega otroštva, ki jih drugi evangelisti ne omenjajo. Kot zdravnik je imel čut za bolnike, zato Jezusa predstavi predvsem kot telesnega in dušnega zdravnika. Od vseh evangelistov je ravno Luka najbolj poudaril Jezusove trenutke molitve. V njegovem evangeliju sta obe zelo priljubljeni priliki, to sta prilika o izgubljenem sinu in usmiljenem Samarijanu. Posebej poudari Jezusovo usmiljenje do žena, carinikov in grešnikov. Sv. papež Janez Pavel II. je njegov evangelij v okrožnici O Božjem usmiljenju poimenoval »evangelij usmiljenja«.
Poleg evangelija je sv. Luka napisal tudi Apostolska dela, v katerih opisuje začetke Cerkve in širjenje krščanstva. Apostolska dela dopolnjujejo Lukov »novinarski značaj« z dragoceno obliko potopisa. Sv. Luka je bil namreč zvest sodelavec in spremljevalec sv. Pavla na njegovem drugem in tretjem misijonarskem potovanju.
Po legendi je poznal Jezusovo mater Marijo, od katere je izvedel podrobnosti iz Jezusovega otroštva. Tradicija mu pripisuje, da je ravno on avtor Marijine podobe (Salus populi romani, Zdravje rimskega ljudstva), ki jo danes častijo v cerkvi Marije Snežne v Rimu. Zagotovo pa je Mariji in Jezusu »naslikal« najlepšo podobo v svojem evangeliju.
Po njegovi smrti so bile njegove relikvije najprej prenesene v Carigrad, nato pa v cerkev sv. Justine v Padovi.

Upodobitve
Umetniki sv. Luka najpogosteje s knjigo in peresom v roki. Pogosto je s (krilatim) volom ali s sliko Device Marije, saj naj bi bil po legendi avtor prve Marijine slike.

Zavetnik
Zaradi njegovega poklica so ga imenovali »ljubljeni zdravnik«; zaradi legende, da je z Jezusom naslikal Devico Marijo, so ga slikarji vzeli za svojega zavetnika – a zahvaljujoč pisnim delom, ki jih je zapustil, pa bi sv. Luka lahko imenovali »novinar« Jezusove dobe.
Luka je zavetnik zdravnikov, kiparjev, krščanske umetnosti, vezilcev, vremena …

Gradiva:

Sv. Luka, evangelist (v hr.) – 3:22 min: https://www.youtube.com/watch?v=lVRv7vdDu0w

Sv. Luka (v ang.) – 1:58 min: https://www.youtube.com/watch?v=36b7_VeczVo

Kratek film: Prilika o izgubljenem sinu: https://www.youtube.com/watch?v=xHGR8g2FcVk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Pavel od Križa: Ustanovitelj pasijonistov
2028-10-19
Sv. Pavel od Križa velja za največjega mistika 18. stoletja.

Iz življenja …
Rodil se je leta 1694 v družini trgovca Danei v Piemontu v Italiji kot drugi izmed šestnajstih otrok. Pri krstu so mu dali ime Pavel Frančišek. Že kot najstnik je kazal veliko zanimanje za molitev in cerkveno življenje. Dolgo je opazoval Kristusovo trpljenje (pasijon), veliko časa je preživel v češčenju Najsvetejšega in leta 1713 doživel »milostni poseg«, zaradi katerega se je odrekel ugodni poroki in ponujeni dediščini.

Pri šestindvajsetih letih je imel navdih za ustanovitev bodoče misijonske skupnosti pasijonistov in v videnju dobil jasne predstave o svoji redovni obleki (dolg črn plašč, na njem pa na prsih izvezeno belo srce s križem in napisom »trpljenje Jezusa Kristusa«). Umaknil se je v samoto. Kasneje se mu je pridružil njegov rodni brat.
Ustanovil je red Jezusovih ubožcev, ki se je kasneje preimenoval v red pasijonistov, in ki je bil s strani papeža potrjen leta 1741. Pavel si je tedaj izbral redovno ime Pavel od Križa. Pasijonisti poleg običajnih redovniških zaobljub čistosti, uboštva in pokorščine naredijo še četrto; to je da bodo premišljevali predvsem Kristusovo trpljenje in oznanjali njegov pomen.
Pavel od Križa je postal eden najboljših pridigarjev svojega časa; že samo njegovo življenje je bilo najprepričljivejša pridiga. Sam se je zelo pokoril, od drugih pa tako strogega življenja ni zahteval. Samozatajevanja se je učil od sv. Janeza od Križa in sv. Terezije Avilske. Leta 1771 je nastala ženska redovna veja. Umrl je 18. oktobra 1775 v samostanu sv. Janeza in Pavla v Rimu.
Od Pavla od Križa je ohranjenih več kot 200 pisem, pa tudi številni duhovni spisi in njegova redovna pravila.
Red je danes razširjen zlasti v Severni Ameriki.

Upodabljanje
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo v črnem habitu njegove redovne skupnosti pasijonistov s knjigo, križem, rožnim vencem, lobanjo ali orodji Kristusovega trpljenja.

Gradiva:

Sv. Pavel od Križa (v hr.) – 3:39 min: https://www.youtube.com/watch?v=YzKFvZIKNLs

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vendelin: Zavetnik kmetov, živine
2028-10-20
Sv. Vedelin je bil najverjetneje eden izmed tisočih učenih menihov na Irskem.

Iz življenja …
Sv. Vendelin, imenovan Fionnalán, se je rodil okoli leta 550 na Irskem. Legenda pripoveduje, da je bil Vendelin irsko-škotski kraljevi sin, ki se je iz ljubezni do Boga odrekel svojemu kraljevemu življenju.

Nekoč se je nekomu pridružil na romanju v Rim. Ko se je vračal, se je kot puščavnik naselil ob reki Moselle, na meji med Nemčijo in Luksemburgom. Proti koncu svojega življenja je živel v benediktinskem samostanu v Tholeyu, ki ga je vodil verjetno kot ustanovni opat in kjer je leta 617 tudi umrl.
Nad njegovim kamnitim grobom so zgradili kapelo, kamor je prihajalo veliko romarjev. Kasneje je bila zgrajena velika božjepotna cerkev (bazilika), okoli katere je nastalo mesto St. Wendel v Posarju v Nemčiji. Na njegov grob romajo zlasti kmetje, poljedelci in pastirji.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot pastirja s knjigo, pastirsko palico ali krono.

Zavetnik
Sv. Vendelin je zavetnik kmetov, pastirjev, polj in živine; proti boleznim živine.

Gradiva:
Kdo je sv. Vendelin? (v ang.) – 10:38 min: https://gloria.tv/post/NnAz9UXPMCEf2fJMLkPZakYoX

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Uršula in tovarišice: Za dober zakon
2028-10-21
“Če je na sv. Uršule dan lepo, bo lepa jesen in si bo tudi lenuh pripravil dovolj stelje”, pravi vremenski pregovor.

Iz življenja …
Redko katera svetnica si je kot sv. Uršula pridobila toliko priljubljenosti in spoštovanja, čeprav o njej dejansko ni znano skoraj nič. O obstoju te svetnice priča napis iz 4. ali 5. stoletja, najdenem v Kölnu, ki omenja mučeništvo Uršule in njenih tovarišic devic (na tem kraju je bila pozneje postavljena cerkev) in več različic čudovitih legend o njenem mučeništvu.
Po eni izmed različici je bila Uršula hči krščanskega kralja v Bretaniji (današnji Franciji) v 5. stoletju. Bila je izjemno lepa in vsestransko nadarjena. Nadlegovali so jo snubci, ona pa je vse zavrnila. Tako je bilo vse dokler je ni za svojega sina zaprosil za roko sam angleški kralj Agripa. Uršula je tedaj dobro premislila, kako zavrniti kralja? Zato si je za svoje soglasje izmislila tri »nemogoče« pogoje: prvič, da ji pošlje deset najlepših devic kot spremljevalke, vsaka od njih pa mora imeti tisoč svojih služabnic ter brodovje za vse; drugič, da njej in njenim spremljevalkam tri leta pred poroko omogoči potovanja in romanja v velika svetišča; in tretjič, da se princ in ves njegov dvor spreobrnejo v krščanstvo, ker se ne bo poročila s poganom.
Pričakovala je hitro angleško opustitev poroke, a njena modrost, lepota in odločnost so mladega snubca tako očarali, da se je strinjal z vsemi tremi pogoji. In tako se je zbralo 11.000 devic (verjetno jih je bilo le 11) – Uršulinih spremljevalk za romanje v Rim.
Na poti nazaj so jih blizu Kölna napadli Huni in pobili vse, razen Uršule. Z njo, kot s kraljevo hčerjo, se je želel poročiti vodja Hunov. Ko ga je odločno zavrnila, ji je v srce izstrelil tri puščice. Po njeni smrti je z neba prišla vojska 11.000 angelov in pregnala Hune iz mesta. Prebivalci Kölna pa so jo slovesno pokopali in svoje mesto postavili pod zavetništvo sv. Uršule in njenih tovarišic.

Ali ste vedeli?
V srednjem veku so nastale številne bratovščine sv. Uršule, katere člani so bili celo škofje in kralji, ki so se ji priporočali kot priprošnjici za srečno smrt in prehod v večnost. V 16. stoletju pa je sv. Angela Merici ustanovila redovno družbo uršulinke, za zavetnico katerih je izbrala sv. Uršulo, zavetnico učiteljskega poklica, šol in izobraževanja. Krištof Kolumb je nove otoke, ki jih je odkril leta 1493, v čast sv. Uršuli in njenim tovarišicam poimenoval Deviški otroki.

Upodobitev
Umetniki sv. Uršulo najpogosteje upodabljajo kot princeso s krono, puščico, palmo, golobom ali zastavo s križem, z ladjo; včasih kot zavetnico s plaščem, pod katerim ščiti svoje spremljevalke.

Zavetnica
Je zavetnica Kölna, učiteljic in vzgojiteljic, mladine, bolnih otrok, trgovcev s tkaninami; priporočajo se ji za dobro poroko in dober zakon ter srečno zadnjo uro.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Uršuli je pri nas posvečenih 12 cerkva, kot je razvidno iz spodnjih tabel.

ŽUPNIJSKA CERKEV posvečena sv. Uršuli:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Jagršče (KP škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Uršuli:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Kranj – Šmartin (LJ nadškofija)
Srednje Bitnje

2.
Mirna peč (NM škofija)
Golobinjek

3.
Polhov gradec (LJ nadškofija)
Setnica

4.
Poljane – Dolenjske Toplice (NM škofija)
Mali Rigelj

5.
Stara Cerkev (NM škofija) – porušena
Stari Breg

6.
Stara Loka (LJ nadškofija)
Pevno

7.
Šentjurij – Podkum (LJ nadškofija)
Borovak

8.
Škofljica (LJ nadškofija)
Lanišče

9.
Dramlje (CE škofija)
Šedina

10.
Stari trg pri Slovenj Gradcu (MB nadškofija)
Uršlja gora

11.
Sv. Martin na Pohorju (MB nadškofija)
Bojtina

12.
Št. Janž na Dravskem polju – Starše (MB nadškofija)
Prepolje

KAPELA:

1.
Sv. Danijel nad Prevaljami (MB nadškofija)
Šentane

Gradiva:

Sv. Uršula (v hr.) – 1:34 min: https://www.youtube.com/watch?v=RVx456Ze6nU

11.000 devic – sv. Uršula (v ang.) – 28:11 min: https://www.youtube.com/watch?v=9w5FZw-UVOI

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez Pavel II.: Prvi slovanski papež
2028-10-22
Sv. Janez Pavel II. je prvi slovanski papež in po več stoletjih prvi papež, ki ni Italijan.
Je eden od najmlajših papežev v zadnjem času, njegov pontifikat pa med najdaljšimi v zgodovini Cerkve, saj je trajal skoraj sedemindvajset let.
Bil je karizmatičen papež, sposoben zbrati velike množice.

Iz življenja …
Karol Wojtyła se je rodil 18. maja 1920 v Wadowicah na Poljskem kot najmlajši od treh otrok. Svoje sestre ni poznal, saj je umrla pred njegovim rojstvom.
Ko je bil star devet let, mu je umrla mati, tri leta kasneje pa starejši brat. Karol je ostal sam z očetom. Po končani gimnaziji sta se z očetom preselila v Krakov, kjer je Karol študiral literaturo in se posveti svoji strasti: igranju.
Ko se je začela vojna, je začel delati v kamnolomu, da bi se izognil deportaciji v Nemčijo. Leto kasneje (1941) mu je umrl tudi oče.
Karol je začel »tajno« študirati tečaje teologije; tajno zato, ker so nacisti preganjali poljsko duhovščino, in bil leta v duhovnika posvečen leta 1946. Nato je za dve leti odšel izpopolnit svojo teološko izobrazbo v Rim, da bi postal profesor etike v krakovskem bogoslovju in na teološki fakulteti v Lublinu. Leta 1958 je bil imenovan in posvečen kot najmlajši poljski pomožni škof v Krakovu.
Njegov grb z napisom »Totus Tuus – Ves Tvoj«, ki se nanaša na Božjo Mater Marijo, ga je spremljal vse življenje. Sodeloval je na 2. Vatikanskem koncilu, leta 1964 je bil imenovan za nadškofa v Krakovu, leta 1967 pa za kardinala.
16. oktobra 1978 so ga kardinali, zbrani v konklavu, izvolili za Petrovega naslednika. Privzel je ime Janez Pavel II. in 22. oktobra slovesno nastopil petrinsko službo (zato je tega dne njegov god). 13 maja 1981, na obletnico Marijinih prikazovanj v Fatimi, je bil hudo ranjen v poskusu atentata na Trgu sv. Petra. Kasneje je svojega atentatorja obiskal v zaporu in mu odpustil.
V svojem dolgem pontifikatu vodenja Cerkve je okrepil upanje vernikov; govoril s svetom, nagovarjal narode (dvakrat je obiskal Slovenijo), govoril z državniki, umetniki, igralci, športniki; pogosto je komuniciral z novinarji; hodil je v zapore, obiskoval zanemarjene in zapuščene. Iz njegove neizmerne ljubezni do mladih so se leta 1985 rodila svetovna srečanja mladih, ki so na različnih koncih sveta združila milijone mladih.
Razglasil je 1.345 blaženih in 483 svetnikov.
Leta 2003 je bila uradno potrjena njegova Parkinskonova bolezen, a se ni umaknil, vse dokler so ga noge nosile.
Z velikim sočutjem prebivalstva je umrl v Vatikanu 2. aprila 2005, na predvečer nedelje Božjega usmiljenja, ki jo je sam razglasil nekaj let prej.
Na nedeljo Božjega usmiljenja 2011 ga je papež Benedikt XVI. razglasil za blaženega, leta 2014 pa ga je papež Frančišek razglasil skupaj s papežem Janezom XXIII. za svetega.

Gradiva:

Najslajši trenutki Janeza Pavla II. ob GLASBI – 5:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=P498ZWdGIjU

Papež Janez Pavel II. mladim v Postojni (v slov.) – 9:18 min: https://www.youtube.com/watch?v=rlQkIQMcQyg

Življenje Karola Wojtyła – animirani film (v slov.) – 26:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=5q8QuKdDaAc&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez Kapistran: "Apostol Evrope", prenovitelj ...
2028-10-23
Sv. Janez Kapistran je bil frančiškan, redovni prenovitelj, potujoči pridigar, “apostol Evrope”, mirovni posrednik …

Iz življenja …
Sv. Janez se je rodil 24. junija 1386 v Capestranu v Abruzzih. Njegov oče je bil bogat nemški baron, nekdanji vitez, ki je kmalu umrl. Sv. Janez je študiral pravo v Perugii ter opravljal službo sodnika v Neaplju in Perugii, kjer je želel utrditi svoj družbeni položaj s poroko z grofovsko hčerko, a je leta 1415, ko je izbruhnila mestna vojna, pristal v ječi.
Tu je razmišljal o svojem življenju in zaslišal Božji klic v redovno življenje. Tega leta je vstopil v red manjših bratov in bil leta 1418 posvečen v duhovnika. Zelo je bil povezan s svojim redovnim sobratom sv. Bernardinom Sienskim, s katerim je sodeloval pri prenovi reda. Postal je priljubljen ljudski misijonar in štirideset let po vsej Evropi spodbujal bolj zgledno krščansko življenje. Kamorkoli je prišel, se je zbralo ogromno ljudi, da bi poslušali tega gorečega pridigarja.
Ko so Turki leta 1453 osvojili Carigrad in krenili proti Evropi, je sv. Janez Kapistran uspel pridobiti krščanske kneze za obrambo krščanskega sveta. Leta 1456 je tudi sam z dvignjenim križem v roki branili Beograd pred 100.000 Turki in uspelo jim jih je začasno ustavili. A v vojni vihri se je okužil s kužno boleznijo, ki je prizadela večji del krščanske vojske, in umrl na današnji dan v tedanjem madžarskem Iloku (današnjem Vukovarju na Hrvaškem).

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo z zastavo s križem, monštranco s hostijo ali monogramom IHS.

Zavetnik
Sv. Janez Kapistran je zavetnik vojaških kaplanov in odvetnikov.

Gradiva:

Sv. Janez Kapistran (v ang.) – 2:00 min: https://www.youtube.com/watch?v=LoXvdAfEyWg

Sv. Janez Kapistran (v hr.) – 2:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=pU-VYZhkE3U

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Anton Marija Claret: Ustanovitelj klaretincev, duhovni pisatelj
2028-10-24
Škof sv. Anton Marija Claret je ustanovitelj klaretincev, najbolj brani duhovni pisatelj svojega časa v Španiji in veliki častilec Marijinega Brezmadežnega Srca.

Iz življenja …
Anton Claret se je rodil v Kataloniji 23. decembra 1807 v družini z desetimi otroci, ki se je preživljala s tkalstvom. Anton naj bi nadaljeval očetovo obrt, a se je odločil za bogoslovje in želel postati kartuzijan. Z osemindvajsetimi leti je prejel mašniško posvečenje in pozneje vstopil k jezuitom. Njegov škof v Španiji ga je postavil za misijonarja. To nalogo je odlično opravil: s pridiganjem, spovedovanjem, duhovnimi vajami in založniško dejavnostjo je spreobrnil celo Katalonijo in Kanarske otoke.
Da bi si pridobil pomočnike za misijonsko dejavnost je leta 1849 skupaj s petimi duhovniki ustanovil misijonsko družbo Sinov Marijinega Brezmadežnega Srca, ki se po njem imenujejo tudi klaretinci, in bil še isto leto imenovan za nadškofa v Santiagu na Kubi, kjer je služboval od leta 1850 do 1857. Tu je duhovništvo prenovil z duhovnimi vajami, ljudstvo pa s pastoralnimi obiski in misijoni. Leta 1855 je ustanovil žensko redovno vejo Hčera Marijinega Brezmadežnega Srca, imenovane tudi klaretinke. Bil je namreč velik častilec Brezmadežnega Marijinega Srca. V času potresa in kuge je obiskoval bolnišnice, kjer je spovedoval, tolažil in dajal miloščino. V župnijah je ustanavljal hranilnice za socialno dobro ljudi. Zaradi svojega uspeha je postal trn v peti sovražnikom vere.
Ker se je nekajkrat znašel celo v smrtni nevarnosti, se je vrnil v Španijo in tam deloval na španskem kraljevem dvoru. Sodeloval je tudi na prvem vatikanskem koncilu.
Umrl je v izgnanstvu, potem ko se je zaradi revolucije moral s kraljevo družino umakniti iz Španije. Na smrt bolan se je moral zateči v cistercijanski samostan Fontfroide na jugu Francije, kjer je umrl je 24. oktobra 1870.
Za svetnika je bil razglašen leta 1950.

Zavetnik
Je zavetnik klaretincev, klaretink in Katalonije.

Gradiva:

Sv. Anton Marija Claret (v hr.) – 2:00 min: https://www.youtube.com/watch?v=lOIDZ1ab3sU

Sv. Anton Marija Claret (v ang.) – 1:59 min: https://www.youtube.com/watch?v=sp8P7jyKj3g

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Krizant in Darija: Zakonca mučenca
2028-10-25
Sv. Krizant in Darija sta zakonca. Že sv. Hieronim omenja, da se njun god praznuje od leta 350.

Iz življenja …
O sv. Krizantu in Dariji so se ohranile pobožne legende. Sv. Krizant je postal kristjan kljub nasprotovanju njegovega očeta. Zato mu je izbral nevesto Darijo, svečenico boginje Veste, da bi ga pripeljala nazaj k poganskim bogovom. Zgodilo pa se je ravno obratno. Sv. Krizant je njo pridobil za krščanstvo, tako da je tudi ona postala kristjanka, nato pa sta sklenila krščanski zakon.
Ker sta širila evangelij in spreobračala ljudi h krščanstvu so ju oblasti obsodile na smrt. Oba sta umrla mučeniške smrti na prehodu iz 3. v 4. stoletje. Po izročilu so ju pokopali na rimskem pokopališču ob ulici Via Salaria Nova, papež sv. Damaz I. pa naj bi njun grob označil z napisom.

Gradiva:

Sv. Krizant in Darija (v hr.) – 2:31 min: https://www.youtube.com/watch?v=2BnjZZ9JoNY

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Celina Borzecka: Mati, ustanoviteljica ženskega reda
2028-10-26
Bl. Celina Borzecka je bila dvajset let predana in dobra žena. Po moževi smrti sta s hčerko našli nov poklic. Ustanovila je sestre Vstajenja našega Gospoda Jezusa Kristusa in si za vodilo vzela stavek: »Preko križa in smrti do vstajenja in poveličanja«. Za blaženo je bila razglašena leta 2007.

Iz življenja …
Bl. Celina Borzecka se je rodila 29. oktobra 1833 v Antowilu na vzhodu Poljske, današnji Belorusiji, v bogati kmečki družini s tremi otroki. Že v zgodnji mladosti je v sebi čutila duhovni poklic, a se je zaradi svojih staršev z dvajsetimi leti poročila in rodila štiri otroke, od katerih sta preživeli dve hčerki.
Po moževi smrti se je s hčerkama preselila v Rim in začela živeti svojo pravo poklicanost. Skupaj z mlajšo hčerko in še dvema ženama je začela živeti v skupnosti. Leta 1891 je s p. Petrom Semenekom, ustanoviteljevem Kongregacije vstajenja našega Gospoda Jezusa Kristusa, formalno ustanovila žensko vejo te kongregacije. Njene sestre so oznanjale evangelij s svojim delovanjem v šolah, bolnišnicah, domovih, med mladimi in pomoči potrebnimi. Kmalu so začele odpirati hiše na Poljskem, v Bolgariji in v ZDA.
Sestra Celina Borzecka je umrla 26. oktobra 1913 v Krakovu na Poljskem.

Leta 2007 jo je papež Benedikt XVI. razglasil za blaženo.

Upodobitve
Ohranjene so fotografije, na katerih je v črni redovni obleki z belim ovratnikom in robom naglavne rute.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Evarist: Četrti papež
2028-10-27
Sv. Evarist, rojen v 1. stoletju v Antiohiji, je bil četrti papež po sv. Petru. Rimsko Cerkev je vodil pod cesarjem Trajanom.

Iz življenja …
Papež sv. Evarist je Rim razdelil na sedem diakonatov. Rim je tako razdelil na 25 župnij. Papeževal je osem let.
Posvetil je petnajst škofov, sedemnajst duhovnikov in sedem diakonov.
V njegovem času so v Rim pripeljali škofa sv. Ignacija Antiohijskega, da bi ga kot kristjana vrgli zverem. Sv. Evarist je verjetno pretrpel mučeništvo, in to leta 108.
Pokopan je v Vatikanu, blizu groba apostola Petra.

Gradiva:

Sv. Evarist I., papež (v hr.) – 1:50 min: https://www.youtube.com/watch?v=O0d5v0Q9Fe8

Sv. Simon in Juda Tadej: Za brezupne primere …
2028-10-28
Sv. Simon in Juda Tadej pri nas veljata za zimska svetnika, ker na ta dan nemalokrat že zapade sneg. Oba sta bila apostola; skupaj sta hodila za Jezusom Kristusom, skupaj sta oznanjala evangelij po vzhodni Mezopotamiji in Perziji, skupaj sta zaradi vere trpela in umrla mučeniške smrti. Oba sta bila vneta in »silovita« apostola!

Iz življenja …
Simon z dodatnim imenom »Kananejec« oziroma »Gorečnik« je omenjen v seznamu apostolov v treh evangelijih in v Apostolskih delih (Mt 10,4; Mr 3,18; Lk 6,15; Apd 1,13). Njegovo dodatno ime Kananejec (iz hebrejske qana) ali Gorečnik pomeni, da je Simon prej pripadal verski skupnosti zelotov – gorečnikov, ki je bila prežeta s politično obravnavanim mesijanizmom. Bil je Alfejev sin, ki je bil brat Jezusovega krušnega očeta Jožefa. Potemtakem je bil Simon Jezusov bratranec. Po izročilu naj bi imel še dva brata: apostola Jakoba mlajšega in Juda Tadeja.
Apostol Juda Tadej ima podobne značilnosti kot Simon, saj njegovo drugo ime (Tadej) v armejščini pomeni »Hraber, Srčni«. Juda Tadej je avtor kratkega ostrega novozaveznega Judovega pisma, v katerem v borbenem duhu opozarja in poziva svoje sodobnike k nasprotovanju tistim, ki jih opisuje s temi besedami: »Prikradlo se je namreč (med vas) nekaj ljudi, ki so bili že davno zapisani tej obsodbi. To so brezbožneži, ki sprevračajo v razuzdanost milost našega Boga in zanikujejo našega edinega Gospodarja in Gospoda Jezusa Kristusa.«
Simon in Juda Tadej sta umrla mučeniške smrti v Edesi v Perziji. Izročilo pravi, da je tamkajšnji kralj organiziral razpravo, »intelektualni dvoboj«, med svojimi najboljšimi vrači in obema apostoloma. Ko sta apostola z besedami in idejami premagala svoje nasprotnike, so nanju najprej spustili kače. Ker pa so kače namesto apostolov začele pikati svoje gospodarje, so mučitelji postopek skrajšali: Juda Tadeja so pretepli do smrti, Simona Gorečnika pa z žago prerezali na dvoje. Zato je slednji zavetnik drvarjev in sekačev.
Juda Tadej je priprošnjik v brezupnih zadevah in zavetnik srečne smrti.

Upodobitve
Umetniki ju najpogosteje upodabljajo s knjigo in mučilnimi orodji.
Simona upodabljajo z žago, sulico, mečem ali sekiro.
Juda Tadeja pa upodabljajo s kijem ali kamni.

Molimo
Gospod Bog,
spoznali in vzljubili smo te po oznanjevanju apostolov.
Na priprošnjo svetih apostolov Simona in Juda Tadeja
naj Cerkev neprestano raste in sprejema v svoje naročje vedno nove narode.
Amen.

Molitev k sv. Juda Tadeju v posebni težavi
Sveti Juda Tadej, sorodnik našega Gospoda in Odrešenika Jezusa Kristusa, apostol in mučenec, ki si slaven po krepostih in čednostih, ti zvesti pomočnik vsem, ki te častijo, in posebni zavetnik v težkih zadevah! Zaupno se obračam k tebi, zakaj ti imaš izredne pravice, da posebno pomagaš tistim, ki v bridkostih in težavah že obupujejo. Iskreno te prosim, pomagaj mi iz stiske, iz katere si sam ne morem pomagati. Sveti Juda Tadej, obljubljam ti, da ne bom nikoli pozabil tvojih dobrot in te bom častil kot svojega posebnega zavetnika v stiskah. Amen.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je apostoloma Simonu in Judi Tadeju posvečenih osem cerkva, in sicer tri župnijske cerkve (Lj – Kodeljevo, Lj – Črnuče, Lj – Rudnik) in pet podružničnih cerkva (župnija Cerkve na Gorenjskem v kraju Spodnji Brnik, župnija Ig v kraju Pijava Gorica, župnija Lj – Vič na pokopališču, župnija Šenčur v kraju Voglje, župnija Pregara na pokopališču).

Gradiva:

MOLITEV k sv. Judi Tadeju za pare v krizi (v slov.) – 0:45 min

Praznik sv. Simona in Juda Tadeja (v hr.) – 2:15 min: https://www.youtube.com/watch?v=JyUB6_YGk24

Sv. Simon in Juda (v ang.) – 7:00 min: https://www.youtube.com/watch?v=Js0rt4-uHNk

Sv. Juda Tadej (v ang.)

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Ermelinda: Puščavnica v imenitnih oblačilih
2028-10-29
Sv. Hermelinda ali Ermelinda (skrajšano Linda) je laikinja puščavnica.

Iz življenja …
Sv. Ermelinda se je rodila leta 510 v Lovenjoelu v Belgiji v plemiški družini, ki je bila v sorodstvu z družino Pipin.
Imela je veliko snubcev, a se je že v otroštvu zaobljubila devištvu. Kljub želji staršev, da bi se dobro poročila, je zavrnila poroko in se umaknila na del družinskega posestva, kjer je živela v molitvi, tišini in pokori. Želela je več miru, zato se je preselila drugam, kjer je živela strogo življenje v samoti.
Težave je imela z dvema mladima snubcema, zaradi česar je pobegnila v Meldret in tam ostala do svoje smrti.
Umrla je 29. oktobra leta 590. Na njenem grobu je bil postavljen ženski samostan.

Upodobitve
Umetniki sv. Lindo najpogosteje upodabljajo kot puščavnico v imenitnih oblačilih.

Zavetnik
Sv. Linda je zavetnica proti očesnim boleznim, vročici in boleznim sklepov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Marcel: Za tiste, ki nočejo služiti vojske
2028-10-30
Sv. Marcel je zavetnik tistih, ki zaradi svojih prepričanj nočejo služiti vojske in sodelovati v vojni.

Iz življenja …

Sv. Marcel se je rodil sredi 3. stoletja in bil stotnik cesarske vojske v današnjem Tangerju v Maroku. Kot kristjan ni želel sodelovati pri poganskih obredih, ki so jih priredili v okviru praznovanja rojstnega dne v čast cesarjema Dioklecijanu in Maksimijanu, in častiti poganske bogove. Odvrgel je orožje, pas, oklep in vojaške nazive ter se javno izpovedal za kristjana.
Na sodišču je povedal, da ni dobro, da kristjan služi v vojskah sveta. Zaradi svojih stališč je bil obsojen na smrt.
Leta 298 je v Tangerju doživel mučeniško smrt z obglavljenjem.

Zavetnik
Sv. Marcel je zavetnik tistih, ki zaradi svojih prepričanj nočejo služiti vojske in sodelovati v vojni.

Gradiva:

Sv. Marcel (v hr.) – 1:53 min: https://www.youtube.com/watch?v=eUXFmZhM1yo

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Alfonz Rodriguez: Samostanski vratar
2028-10-31
Velja za enega izmed velikih španskih mistikov 16. stoletja.
»Največji izraz ljubezni je, biti poslušen Bogu.«

Iz življenja …
Sv. Alfonz Rodriguez se je rodil 25. julija 1533 v španskem mestu Segovia kot tretji izmed enajstih otrok v družini uglednega trgovca s suknom in volno. Na Alfonzovo duhovno življenje je poleg staršev že v rani mladosti močno vplival sv. Peter Faber, eden izmed ustanoviteljev Družbe Jezusove, ki ga je pripravljal na prvo obhajilo.
Komaj je Alfonz začel študij na jezuitskem kolegiju, že se je zaradi očetove smrti moral vrniti in prevzeti njegovo trgovino. Poročil se je pri 25-ih letih in imel tri otroke, a so mu žena in otroci v času desetih let pomrli; propadlo mu je tudi trgovsko podjetje.
Po mesecih samote in molitve je prosil za sprejem k jezuitom, ki pa so ga zaradi njegovih poznih 37 let ter pomanjkljive izobrazbe in slabega zdravja sprva zavrnili.
Po dveh letih neuspešnega študija v Barceloni so ga sprejeli v red kot brata laika in še isto leto poslali v novi jezuitski kolegij v mestu Palma na otoku Majorka, kjer je več kot štiri desetletja opravljal službo samostanskega vratarja in bil do vseh ustrežljiv, pozoren. Tu je podobno, kot kasneje sv. Konrad iz Parzhama v Altöttingu v Nemčiji, postal kontaktna oseba za vse pomoči potrebne, malodušne in zaskrbljene ljudi. Bil je svetovalec številnim osebnostim in sobratom ter vplival na jezuitske študente, ki so prestopili njegov prag. S svojim globokim duhovnim življenjem je močno vplival tudi na duhovno rast študenta sv. Petra Klaverja in ga navdušil za misijonski poklic med črnci v Južni Ameriki.
Alfonz je umrl 31. oktobra 1617. Po njegovi smrti se je pojavilo 14 zvezkov z duhovnimi vsebinami, v katerih je zapisal svoje izkušnje združenja z Bogom, ekstaze in videnja.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot jezuita v videnju: na prsih ima dvoje src, ki sta povezani z žarki, ki izhajajo iz rok Marije in Jezusa v nebeški slavi.

Zavetnik
Sv. Alfonz je zavetnik jezuitskih bratov, španskega mesta Palma in otoka Majorka.

Gradiva:

Sv. Alfonz Rodriguez (v hr.) – 3:17 min: https://www.youtube.com/watch?v=QQEv_HWRPZE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Zapovedani praznik vseh svetih: Ko je število svetih tako naraslo ...
2028-11-01
Danes je praznik vseh svetih: tistih, ki jih je Cerkev uradno razglasila za svete in tistih, ki jih Cerkev uradno ni razglasila za svete, so pa pri Bogu v nebesih.
Vsi sveti so zapovedani praznik, kar pomeni, da naj bi se verniki tega dne udeležili sv. maše.
In še nekaj: Na vse svete ima god vsak kristjan. Zato blagoslovljeno praznovanje godu!

Iz življenja …
Gre za starokrščanski praznik, na katerega se častijo vsi sveti.
Izvor tega praznika je treba iskati v 4. stoletju na Vzhodu, ko so v Antiohiji prvo nedeljo po binkoštih praznovali praznik vseh svetih mučencev. V 7. stoletju je papež Bonifacij IV. v Rimu poganski tempelj Panteon, posvečen vsem bogovom, spremenil v cerkev svete Matere Božje in vseh svetih mučencev.
Papež Gregor IV. (827-844) je praznik svetih prestavil na 1. november in ukazal, naj se ta dan slovesno praznuje v vsej Cerkvi. Ta praznik je Cerkev med drugim uvedla tudi zato, ker je število svetnikov tako naraslo, da ni bilo več mogoče spominjati se vsakega posebej pri bogoslužju.
Tega dne se spominjamo vseh rajnih, ki so sedaj pri Bogu – znane in neznane! Še posebej se spominjamo rajnih svetih, ki niso bili nikoli razglašeni za svetnike. V molitvi se jim priporočimo tudi mi, naj pri Bogu posredujejo za nas, da se jim bomo nekoč pridružili tudi mi.
Bogoslužje tega praznika nas spominja, da je svetost izvirna poklicanost vsakega krščenega. Zato je ta praznik ugodna priložnost, da dvignemo pogled od minljivih zemeljskih resničnosti k Božji razsežnosti večnosti in svetosti.

Molimo
Vsemogočni večni Bog, tvoja Cerkev se danes veseli skupnega praznika vseh svetnikov in slavi njihove zasluge.
Prosimo, naj nam nepregledna množica naših svetih bratov in sester izprosi tvoje obilno usmiljenje. Amen.

Gradiva:

Gradivo za družino ob prazniku vseh svetih – Slovenski katehetski urad (v slov.): http://sku.rkc.si/2020/10/30/praznik-vseh-svetih/

Svetniki ob glasbi – Veroučni kotiček (v slov.) – 2:43 min: https://www.youtube.com/watch?v=Rje8J00Vc9M&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=13

Naredi si sam … – Veroučni kotiček (v slov.) – 0:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=NOEVeo3rRzA&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=12

Praznik vseh svetih (v hr.) – 4:08 min: https://www.youtube.com/watch?v=2FHQX5M7UtQ

Vsi sveti – ob svetnikih in PESMI (v ang.) – 4:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=oNlgG_-wjpM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Verne duše: Spomin vseh vernih rajnih
2028-11-02
Spomin vseh vernih rajnih ali Vernih duš dan je praznik, na katerega Cerkev izkazuje posebno spoštovanje do vseh rajnih in zanje moli.
To je dan, ko naj bi šli obiskati grobove rajnih.

Iz življenja …
Pričevanja o tem, da so se rajnih spominjali pri mašni daritvi, najdemo sicer že iz 2. stoletja.
A poseben praznik spomina vernih duš v vicah izvira šele šele iz leta 998, ki ga je uvedel opat sv. Odilo v benediktinskem samostanu Cluny v Franciji.
Počasi se je to obhajanje na dan 2. novembra razširilo na vso Cerkev. Vesoljna Cerkev je ustalila spomin vseh rajnih šele leta 1311.
Ta dan želi v nas okrepiti vero v vstajenje in v večno življenje, hkrati pa okrepiti našo povezanost z vernimi rajnimi v vicah, ki jim lahko pomagamo z molitvami in žrtvami. Opominja nas, da bomo nekoč tudi mi umrli, in spodbuja k bolj zavzetemu življenju v veri in ljubezni do Boga in bližnjega.
Papež Benedikt XV. je leta 1915 dovolil, da vsak duhovnik daruje na ta dan tri svete maše. Poleg tega je Cerkev mesec november v celoti določila kot mesec posebnih molitev za duše v vicah.

Gradiva:

Razlika med praznikoma Vseh svetih in Vernih duš dan (v hr.) – 3:35 min

Vsi sveti + Verne duše

Foto: Zajem zaslona
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Viktorin Ptujski: Prvi razlagalec Svetega pisma
2028-11-03
Viktorin Ptujski je bil cerkveni oče, škof na teritoriju današnjega slovenskega ozemlja ob koncu 3. stoletja. Velja za prvega latinskega eksegeta (razlagalca) Svetega pisma. Da ga Slovenci bolje ne poznamo in častimo, je “krivo” večstoletno napačno prepričanje, češ da je bil škof v francoskem mestu Poitiers, in ne v Ptuju.
Šele z zgodovinopisnimi popravki in s posredovanjem bl. Antona Martina Slomška v Vatikanu, ki je leta 1848 dosegel, da se sme Viktorinu v mariborski škofiji izkazovati javna čast pri bogoslužnih opravilih, se je češčenje Viktorina začelo tudi pri nas.

Iz življenja …

Sv. Viktorin Ptujski se je rodil okoli leta 240. O njegovem izvoru obstajajo različne teze: po eni naj bi prišel z vzhoda, iz Grčije, saj sv. Hieronim omenja, da je bolje znal grško kot latinsko. Po drugi domnevi pa naj bi bil domačin.
Bil je škof v rimskem mestu Petovio, današnjem Ptuju, ob koncu 3. stoletja. Petoviona je tedaj štela preko 30.000 prebivalcev, od tega je bilo verjetno okrog tisoč vernikov.
Vero je širil z govorjeno in pisano besedo, zaradi česar ga uvrščamo tudi med prve znane literarne ustvarjalce na našem ozemlju. Bil je prvi latinski ekseget. Njegovi spisi so močno vplivali na nadaljnjo latinsko svetopisemsko eksegezo. Ohranila sta se le dva spisa: O zgradbi sveta in Razlaga Razodetja.
Bil je zelo izobražen in vzornega življenja.
Umrl je 2. novembra 303 med Dioklecijanovim preganjanjem kristjanov, in sicer mučeniške smrti – domnevno z obglavljenjem.

Upodobitve
Umetniki sv. Viktorina najpogosteje upodabljajo v škofovski obleki s palmovo vejo in mečem v roki.

Gradiva:

Viktorin Ptujski in deset devic: http://oddaje.ognjisce.si/ocetjevveri/2013/11/14/11-oddaja-viktorin-ptujski-in-deset-devic

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Karel Boromejski: Zavetnik semenišč
2028-11-04
Danes praznuje god večina tistih, ki jim je ime Karel, Karlo, Karlina, Drago, Dragica. Slovesno je tudi v bogoslovnem semenišču v Ljubljani, katerega sozavetnik je sv. Karel Boromejski, obnovitelj Cerkve v duhu tridentinskega koncila.

Iz življenja …
Sv. Karel Boromejski je bil rojen 2. oktobra 1538 na gradu Arona ob italijanskem jezeru Lago Maggiore v lombardijski plemiški družini kot tretji izmed šestih otrok.
Študij cerkvenega in posvetnega prava v Paviji, ki mu je sprva povzročal težave, je končal tako sijajno, da ga je njegov stric, papež Pij IV. leta 1559 poklical v Rim. Kot tajnik , odvetnik na papeškem dvoru in kasneje kot kardinal diakon si je pridobil velike zasluge pri upravljanju papeške države, še zlasti pa pri organizaciji in zadnjem sklicu Tridentinskega koncila (1545–1563). Ni vedel, kaj pomeni beseda počitek; le s petimi urami spanja na dan si je našel čas za molitev in nadaljnji študij filozofije ter teologije.
Ko je leta 1562 umrl njegov starejši brat, se je moral Karel odločiti ali za zakonsko življenje ali za duhovni poklic. Po duhovnih vajah se je dokončno odločil za slednjega. Leta 1565 je postal milanski nadškof in prevzel škofijo, ki že osemdeset let ni imela svojega rezidenčnega škofa. To notranje in zunanje uničeno škofijo je obnovil z vso ponižnostjo v duhu tridentinskega koncila, in to kljub nasprotovanjem – nanj je bil izveden celo poskus atentata. Neutrudno se je posvečal dviganju vernosti med ljudstvom in klerom ter ustanavljal prva semenišča v skladu z zahtevami koncila ter preganjal krivoverce. Vseskozi je skrbel za uboge in reveže, ustanavljal bolnišnice, hospice. V milanski nadškofiji je vse stvari postavil na pravo mesto, ljudje pa so se svojega pastirja, ki jih je obiskoval peš ali na konju, še posebej zapomnili po njegovi nesebični pomoči, ko je leta 1575 mesto zadela kuga in po njegovi procesiji takoj prenehala.
Umrl je razmeroma mlad 3. novembra 1584 v Milanu, star komaj 46 let. Njegove zadnje besede so bile: »Glej, prihajam, Gospod«.

Upodobitev
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot škofa ali kardinala z bičem kot znamenjem spokorništva, križem ali lobanjo.

Zavetnik
Karel Boromejski je zavetnik semenišč, duhovnikov, škofov, katehistov; k njemu se priporočamo proti kugi. Je sozavetnik bogoslovnega semenišča v Ljubljani.

Gradiva:

Sv. Karel Boromejski (v hr.) – 3:48 min: https://www.youtube.com/watch?v=aJ6vAg4eAXY

Sv. Karel Boromejski (v ang.) – 3:18 min: https://www.youtube.com/watch?v=sz6oYF5Hu6k

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Zaharija in Elizabeta: Starša Janeza Krstnika
2028-11-05
Pri nas je ime Elizabeta zelo pogosto – tudi med svetnicami, medtem ko je ime Zaharija dokaj neznano.

Iz življenja …
Sv. Elizabeta in sv. Zaharija sta starša sv. Janeza Krstnika. Po besedah sv. Luka »sta bila oba pravična pred Bogom. Živela sta brez graje, po vseh Gospodovih zapovedih in navodilih.« Po njuni zaslugi, smo po Lukovem evangeliju, v dar dobili dva čudovita hvalospeva: Marija je odgovorila z znanim slavospevom Magnificat, Zaharija pa se je zahvaljeval Bogu s spevom Benedictus.
Elizabeta je prihajala iz najodličnejšega duhovniškega Aronovega rodu, njen mož Zaharija pa je bil veliki duhovnik. Živela sta v hiši v vasi Ain Karem blizu Jeruzalema. Bila sta že v letih, a nista imela otrok. O dogodkih, ki so sledili, mojstrsko poroča sv. Luka v svojem evangeliju. Zahariji se je v templju prikazal angel Gabriel in mu napovedal rojstvo sina. Ker ni verjel, ga je doletela kazen, tako da je obnemel, vse dokler se ni zgodil napovedani radostni dogodek.
Ko je minilo šest mesecev od Janezovega spočetja, je angel Gabriel v Nazaretu naznanil Devici Mariji, da bo rodila Božjega Sina.
Po izročilu sta bili Elizabetina in Marijina mati sestri. Ko je Marija od angela Gabriela izvedela, da je njena sestrična Elizabeta že šest mesecem noseča, je takoj odšla k njej v gričevje. Ko je Elizabeta zagledala Marijo in slišala njen pozdrav, se je dete v njenem trebuhu veselo zganilo in napolnjena s Svetim Duhom je na ves glas vzkliknila z besedami, ki so danes del molitve Zdrava Marija: »Blagoslovljena si med ženami in blagoslovljen je sad tvojega telesa …«
Sveto pismo o Elizabeti in Zahariji po Janezovem rojstvu ne poroča več. Zaharija je bil po izročilu ubit v templju, ker Herodu ni želel razkriti prebivališča svojega sina, zato ga prištevajo med mučence. Sv. Janez Krstnik je zgodaj ostal brez staršev.

Zavetnica
Sv. Elizabeta je zavetnica nosečnic in mater.

Molimo
Zaharija je po rojstvu svojega sina Janeza zapel čudovit hvalospev, ki ga danes molimo vsako jutro pri hvalnicah, in je znan kot »Zaharijev hvalospev«.
Hvaljen, Gospod, Bog naših očetov, *
obiskal je svoje ljudstvo in nas odrešil.
Obudil nam je mogočnega Zveličarja *
v hiši svojega služabnika Davida.
Napovedal ga je po svojih svetih prerokih, *
ki so ga oznanjali od davnih vekov.
Rešil nas bo naših sovražnikov, *
otel iz rok vseh, ki nas črtijo.
Izkazal nam je usmiljenje, kakor je obljubil očetom, *
spomnil se je svoje svete zaveze.
Prisegel je Abrahamu našemu očetu, *
da bomo rešeni iz rok sovražnikov.
Brez strahu bomo služili Gospodu *
v svetosti in pravičnosti vse dni življenja. —

In ti, dete, boš prerok Najvišjega, *
pojdeš namreč pred Gospodom, pripravljat mu pota.
Po tebi bo ljudstvo spoznalo Odrešenika, *
ki ga bo rešil njegovih grehov.
Obiskal nas bo po prisrčnem usmiljenju Vsemogočnega *
kakor sonce, ki vzhaja z višave.
Razsvetlil bo vse, ki sedijo v temi in smrtni senci, *
in naravnal na pot miru vse naše korake. —
Amen.
/Hvaljen (Lk 1,68–79)/

Gradiva:

Sv. Elizabeta (v ang.) – 4:03 min: https://www.youtube.com/watch?v=H_yjBhaaey8

Zgodba za otroke o sv. Zahariju (v ang.) – 10:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=PWZBftzDzko

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Lenart: Zavetnik živine in kmetov
2028-11-06
Sv. Lenart je eden izmed najbolj priljubljenih svetnikov v Franciji in deželah srednje Evrope. Menijo, da mu je posvečenih okoli 600 cerkva.
Že zgolj v Sloveniji mu jih je posvečenih skoraj 60.
Zakaj je tako priljubljen?

Iz življenja …
Sv. Lenart se je rodil okoli leta 500 v Orleansu v plemiški družini, ki je bila v prijateljskih odnosih s krščanskim frankovskim kraljem Klodvikom. Vzgajali so ga za viteza, a je kasneje postal kraljev svetovalec. Na dvor pa je zahajal tudi reimski nadškof sv. Remigij (god 1. oktober), ki je sv. Lenarta seznanil s krščanstvom in ga kasneje tudi krstil.
Sv. Lenart je kasneje postal puščavnik v gozdu blizu Limogesu v Franciji. V svoji puščavniški celici je živel molitveno in spokorno samotarsko življenje. Postal naj bi škof v Reimsu (nekateri viri poročajo, da je dejansko prejel tudi škofovsko posvečenje), a on se je odločil, da bo ostal puščavnik. K njemu so prihajali številni iskalci pomoči; pridigal je in zdravil.
Še posebno skrb pa je imel za jetnike. Za mnoge je pri kralju dosegel izpustitev. Včasih so jetniki zgolj izgovarjali njegovo ime in okovi so jim odpadli. Le te so potem prinesli sv. Lenartu v njegovo puščavniško celico.
Te verige so kasneje njegovi častilci razlagali kot verige za govedo, zaradi česar je sv. Lenart kasneje postal zavetnik živine in kmetov.
Izročilo pripoveduje, kako je sv. Lenart nekoč s svojimi molitvami pomagal noseči kraljici, ki je imela v bližini njegove puščavniške celice med lovom njenega moža popadke, da je srečno rodila sina. V zahvalo mu je kralj Klodvik podaril del zemljišča, na katerem je kmalu zrasla cerkev, posvečena Materi Božji, zraven cerkve pa nov samostan, okoli katerega se je razvilo mestece Saint-Léonard-de-Noblat. Tu so nekdanje jetnike izučili rokodelska dela, da so si lahko pošteno služili svoj vsakdanji kruh.
Sv. Lenart je svojo skupnost vodil kot opat vse do svoje smrti leta 559.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot opata v črnem meniškem oblačilu z razbitimi verigami, knjigo, voli ali konji.

Zavetnik
Sv. Lenart je zavetnik kmetov, jetnikov, hlapcev, ključavničarjev, kovačev, živine, konjev, porodnic, za dober porod; je priprošnjik proti glavobolu in duševnim boleznim.

Vremenski pregovor
“Kakršno je vreme na Lenartovo, tako bo do božiča.”

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Lenartu posvečenih 59 cerkva (17 župnijskih, 42 podružničnih).

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Andreju:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Bukovo (KP škofija)

2.
Col (KP škofija)

3.
Črni vrh (LJ nadškofija)

4.
Jesenice (LJ nadškofija)

5.
Kropa (LJ nadškofija)

6.
Lenart v Slovenskih Goricah (MB nadškofija)

7.
Loški Potok (LJ nadškofija)

8.
Mozelj (NM škofija)

9.
Nova Cerkev (CE škofija)

10.
Novo mesto – Sv. Lenart (NM škofija)

11.
Sostro (LJ nadškofija)

12.
Spodnja Branica (KP škofija)

13.
Sv. Lenart – Podgorci (MB nadškofija)

14.
Sv. Lenart (LJ nadškofija)

15.
Sv. Lenart nad Laškim (CE škofija)

16.
Volče (KP škofija)

17.
Zabukovje (CE škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Lenartu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Begunje pri Cerknici (LJ nadškofija)
Dobec

2.
Brežice (CE škofija)
Brežice – frančiškani

3.
Cerovo (KP škofija)
Dolenje Cerovo

4.
Čemšenik (LJ nadškofija)
Vrhe

5.
Češnjice (LJ nadškofija)
Pšajnovica

6.
Dob (LJ nadškofija)
Krtina (++)

7.
Dravograd (MB nadškofija)
Vič

8.
Fara pri Kočevju (NM škofija)
Krkovo

9.
Gornji Grad (CE škofija)
Lenart pri Gornjem Gradu

10.
Hoče (MB nadškofija)
Pivola / Pohorje

11.
Ig (LJ nadškofija)
Gornji Ig

12.
Kebelj (MB nadškofija)
Koritno

13.
Kostrivnica (CE škofija)
Drevenik

14.
Kred (KP škofija)
Staro Selo

15.
Makole (MB nadškofija)
Makole

16.
Mavčiče (LJ nadškofija)
Jama

17.
Mežica (MB nadškofija)
Plat

18.
Novo mesto – Sv. Lenart (NM škofija)
Gotna vas

19.
Podbrdo (KP škofija)
Bača nad Podbrdom

20.
Preddvor (LJ nadškofija)
Breg

21.
Ptujska gora (MB nadškofija)
Ptujska gora (++)

22.
Raka (NM škofija)
Ravno

23.
Ribnica (LJ nadškofija)
Nemška vas

24.
Ribnica na Pohorju (MB nadškofija)
Ribnica na Pohorju (++)

25.
Ribno (LJ nadškofija)
Bodešče

26.
Rob (LJ nadškofija)
Krvava Peč (++)

27.
Semič (NM škofija)
Kal

28.
Studeno (KP škofija)
Gorenje

29.
Šentjurij – Podkum (LJ nadškofija)
Rodež

30.
Šenturška gora (LJ nadškofija)
Sveti Lenart

31.
Šentvid pri Stični (LJ nadškofija)
Pungert

32.
Šmarjeta (NM škofija)
Koglo Sela pri Zburah

33.
Šmartno pod Šmarno goro (LJ nadškofija)
Spodnje Gameljne

34.
Št. Ilj pod Turjakom (MB nadškofija)
Mislinja

35.
Trnje (KP škofija)
Klenik

36.
Tržišče (NM škofija)
Gabrijele (++)

37.
Vače (LJ nadškofija)
Vaške Kandrše

38.
Višnja gora (LJ nadškofija)
Nova vas

39.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Mala Ligojna

40.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Stara Vrhnika (++)

41.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Vrhnika

42.
Žiri (LJ nadškofija)
Dobračeva (++)

Gradiva:

Sv. Lenart, puščavnik (v hr.) – 2:40 min: https://www.youtube.com/watch?v=Tje9qpV5IBQ

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vilibrord: S svetniškim očetom
2028-11-07
Sv. Vilibrord je imel svetniškega očeta. Je zavetnik Luksemburga …

Iz življenja …
Sv. Vilibrord je bil rojen leta 658 v Northumbriji v Angliji v plemiški družini. Njegov oče sv. Vilgis, ki se je kmalu po njegovem rojstvu umaknil v puščavniško samostansko življenje, je svojega sina poslal v benediktinski samostan Ripon. Vilibrord je okoli leta 678 postal menih v irskem samostanu Rathmelsigi, pri tridesetih letih pa prejel mašniško posvečenje.
Leta 690 je skupaj z nekaterimi sodelavci začel misijonsko delo v Friziji na levem bregu Rena. S podporo frankovskih vladarjev na eni strani in papeževo oporo na drugi strani ima velike zasluge za širitev vere na evropskem kontinentu tudi v kasnejših stoletjih. Papež ga je na izrecno željo Pipina II. posvetil v škofa, da bi tako utrdil položaj Cerkve na evropskem severu. Ob tej priložnosti je sv. Vilibrord prevzel ime Klemen. Postal je škof v Utrehtu, a stike z domovino je ves čas ohranil. Od tam je dobival prve sodelavce … Za časa življenja mu je uspelo pokristjaniti večji del Frizijcev.
Umrl je 7. novembra 739 v samostanu Echternacht v Luksemburgu.

Upodobitve
Upodabljajo ga kot škofa ali opata s knjigo, otrokom, palico s križem (čudežno naj bi priklical vodo iz tal), sodom, modelom cerkve, vodnjakom ali vrčem. Včasih so ob njem tudi maliki, to pa zato ker se je boril proti poganstvu.

Zavetnik
Je priprošnjik proti epilepsiji, kožnim boleznim in trzavici. Je zavetnik Luksemburga.

Gradiva

Sv. Vilibrord (v ang.) – 1:36 min: https://www.youtube.com/watch?v=IB4pE4xbZck

Sv. Vilibrord (v ang.) – 4:55 min: https://gloria.tv/post/b4AtrExhu87G3tjidxEq6TL2h

Foto: Zajem zaslona, https://www.youtube.com/watch?v=IB4pE4xbZck
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Janez Duns Scot: Marijanski učitelj
2028-11-08
Bl. Janez Duns Scot velja za enega najvplivnejših sholastičnih filozofov in teologov, imenovan s častnim nazivom »pretanjeni učitelj« in »Marijanski učitelj«. Slednje predvsem kot pobožni zagovornik verske resnice o Marijinem brezmadežnem spočetju, ki je bila uradno razglašena šele leta 1854.

Iz življenja …
Janezova domovina je Škotska, rojstni kraj pa Duns, ki leži ob meji z Anglijo. Rodil se je leta 1265 v premožni kmečki družini, ki je bila do frančiškanov zelo dobrodelna ob njihovem prihodu na Škotsko.
S petnajstimi leti je vstopil v red manjših bratov, kjer je bil gvardijan njegov stric p. Elija Duns, in postal frančiškan. V duhovnika je bil posvečen leta 1291.
Študiral je v Parizu, kjer je bil nekaj časa tudi profesor. Še prej je poučeval v Oxfordu in Cambridgeu, čisto nazadnje pa v Kölnu, kjer je tudi umrl 8. novembra 1308, najverjetneje zaradi pljučnice.
Pokopan je v kölnski minoritski cerkvi.
Za blaženega je bil razglašen sorazmerno pozno, in sicer leta 1993 s strani papeža sv. Janeza Pavla II.
5 poudarkov bl. Janeza Duns Scota:

Spoštuj drugačno mnenje od svojega.

Bodi dobre volje.
Bodi dosleden.
Ljubi in moli Božjo mater Marijo.
Ne pozabi na Boga.

Pri spoznanju je dajal ljubezni prednost pred razumom. Njegov nauk imenujemo skotizem, in je bil vedno tekmec dominikanskemu tomizmu.

Molimo
Oče, vir vsake modrosti,
v blaženem Janezu Duns Skotu, duhovniku,
zagovorniku brezmadežnega spočetja Device Marije,
si nam dal učitelja za življenje in védenje.
Naj nas njegov zgled razsvetli in njegov nauk pouči,
da se bomo zvesto oklenili Kristusa,
ki s teboj v občestvu Svetega Duha živi in kraljuje vekomaj.
Amen.

Gradiva:

Bl. Janez Duns Scot (v ang.) – 1:41 min: https://www.youtube.com/watch?v=vlZ7cF3A8gk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Praznik: Posvetitev lateranske bazilike
2028-11-09
Danes se spominjamo obletnice posvetitve lateranske bazilike v Rimu, ki velja za prvo in prvotno papeževo stolnico.
V Lateranu so papeži prebivali več stoletij, dokler se niso preselili v Vatikan. Še danes velja Lateran za sedež rimskega škofa – papeža.

O prazniku …
Po milanskem ediktu leta 313, s katerim je dal cesar Konstantin kristjanom v rimski državi svobodo, je papež Melkijad prejel lateransko palačo, v kateri je lahko prebival in zemljo ob njej, na kateri je začel graditi veličastno lateransko baziliko, posvečeno presvetemu Odrešeniku ali Janezu Krstniku ter Janezu Evangelistu. »Lateranska« se imenuje zato, ker so bile tamkajšnje stavbe prej last rimske rodbine Lateranov.
Gradnjo lateranske bazilike je dokončal in posvetil papež sv. Silvester (314–335), in katerega rezidenca je postala. Sčasoma je postala stolnica v Rimu, sedež papežev kot rimskih škofov.
Od 12. stoletja se je na Zahodu začelo praznovati posvetitev te nadbazilike, ki ji pravijo tudi »mati in glava vseh cerkva mesta Rim in vsega sveta«, kot piše na njenem pročelju. Tako velja lateranska bazilika za glavno cerkev vseh katoličanov, znamenje ljubezni ter edinosti s Petrovim stolom.
V njej je bilo pet lateranskih koncilov.
Lateranska bazilika je bila skozi zgodovino dograjena, njen današnji videz pa je iz 16. stoletja. Že od nekdaj pa je veljala za najimenitnejšo vseh cerkva v Rimu.

Gradiva:

Praznik posvetitve lateranske bazilike (v hr.) – 2:43 min: https://www.youtube.com/watch?v=Af2L72BRJ0I

Bazilika sv. Janeza v Lateranu (v ang.) – 1:59 min: https://www.youtube.com/watch?v=A0pIBhJ2wiI

Bazilika sv. Janeza v Lateranu (v ang.) – 1:57 min: https://www.youtube.com/watch?v=y1Wpa_LzIk4

Foto: zajem zaslona
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Leon Veliki: Zavetnik glasbenikov, pevcev
2028-11-10
Sv. Leon I. Veliki je cerkveni učitelj in prvi papež v zgodovini, ki je dobil vzdevek »Veliki«. Zakaj?

Iz življenja …
Rodil se je okoli leta 400 v Toskani v Italiji.
Ohranjenih je 96 njegovih govorov (pridig) in 173 pisem, iz katerih je razvidno, da se je znal prilagoditi bralcem in poslušalcem ter da je bil zelo izobražen. Bil je poznavalec rimske književnosti in govorništva, predvsem pa Svetega pisma in teologije.
Leta 440 je bil izvoljen za papeža. Tedaj je bila Cerkev v težavah: od znotraj so jo razjedali razni krivi nauki, od zunaj pa napadi barbarskih ljudstev.
Papež Leon je takoj na začetku svojega papeževanja poostril prihodnje razumevanje službe rimskih škofov. Poudaril je, da je prvenstvo rimskega škofovskega sedeža nad vesoljno Cerkvijo božjepravnega izvora in da je papež vodnik enotnosti Cerkve. Zagovarjal je pravilno vero proti zmotnemu nauku dualističnega maniheizma in samoodrešilnega pelagianizma. Leta 451 je na kalcedonskem koncilu s posebnim pismom obsodil monofizitizem, češ da sta v Kristusu združeni obe naravi: božja in človeška. Ko so koncilski očetje prebrali pismo, so vzklikali: »To je vera očetov, to je vera apostolov! Peter je govoril po Leonu«.
Vse kaže, da je bil tudi dober diplomat, saj je kar dvakrat rešil Rim pred uničenjem: Hunskega vojskovodja Atila je uspel prepričati, da je Rimu prizanesel, prav tako pa tudi vodjo Vandalov Gejzerika, da je prenehal z ropanjem.
Umrl je leta 10. novembra leta 461 v Rimu.

Upodobitev
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot papeža s križem, evangeljsko knjigo ali zmajem. Slednje zato, ker je rešil Rim pred Atilo.

Zavetnik
Je zavetnik glasbenikov, organistov in pevcev.

Misel

»Krepost se izkaže šele v preizkušnji, saj ni boja brez nasprotnika, zmage ni brez spora.«
»Nič ni močnejše zoper hudičeve zvijače kot usmiljenje in širokosrčna ljubezen.«
»Kar je bilo na našem Zveličarju vidno, je prešlo v zakramente.«

Gradiva:

Sv. Leon Veliki, papež in cerkveni učitelj (v hr.) – 2:59 min: https://www.youtube.com/watch?v=VlNunhe2ccQ

Sv. Leon Veliki (v ang.) – 3:08 min: https://www.youtube.com/watch?v=aR71hhfxAaw&list=PL58g24NgWPIzvBk2IQVES_xC4WTm6-CDI

Foto: Zajem zaslona, https://www.youtube.com/watch?v=aR71hhfxAaw&list=PL58g24NgWPIzvBk2IQVES_xC4WTm6-CDI
Pripravila: dr. Brigita R. Perše
