Sveta Valburga: Iz svetniške družine
2030-02-25
Ob prebivanju življenjepisa svetnikov odkrijemo primere, ko je iz ene družine izšlo več svetnikov.
Ena takšnih je družina iz Wessexa (Anglija), v kateri so dosegli svetništvo štirje njeni člani: oče Rihard, hči Valburga ter sinova sv. Vilibald in sv. Vunibald, – zaradi apostolskega dela na evropski celini v 8. stoletju.
Danes obhajamo spomin sv. Valburge.

Iz življenja …
Sv. Valburga, rojena okoli leta 710 v Wessexu, je že od mladih nog živela v benediktinskem samostanu Wimborne v Angliji, kjer je bila opatinja njena sorodnica sv. Lioba. Okrog leta 750 je prišla na povabilo svojega strica sv. Bonifacija v Nemčijo, kjer sta bila že njena brata sv. Vilibald in sv. Vunibald, ki sta v Heidenheimu sezidala dvojni samostan.

Sv. Valburga je vodila ženski, sv. Vunibald pa moškega. Ko je Vunibald zbolel, ga je negovala vse do njegove smrti leta 761. Po njegovi smrti je prevzela vodstvo obeh samostanov.
Bila je izredno sposobna, slovela je po svoji modrosti in svetosti. Posvečala se je misijonskemu delu, zlasti vzgoji mladine. Pod njenim vodstvom se je dvojni samostan razvil v misijonsko središče na nemških tleh.
Sv. Valburga, ki je že za časa svojega življenja slovela po svetosti, je umrla 25. februarja 779 v Heidenheimu v Nemčiji.

Upodobitve
Upodabljajo jo kot opatinjo s palico, knjigo redovnih pravil, steklenico olja, včasih tudi s tremi klasi – z njimi naj bi rešila lačnega otroka gotove smrti.

Zavetnica
Je zavetnica porodnic, kmetov, domačih živali; priporočajo se ji pri kašlju, ugrizih psov, steklini, pri očesnim boleznim in za dobro rast pridelkov.

Cerkve v Sloveniji
Pri nas je sv. Valburgi posvečena podružnična cerkev v Valburgi v župniji Smlednik.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Aleksander Aleksandrijski: Patriarh mentor svetemu Atanaziju
2030-02-26
Sv. Aleksander je leta 313 postal Aleksandrijski škof, to je ravno tedaj, ko se je prenehalo preganjanje Cerkve z milanskim ediktom leta 313.
Vodil je dogmatsko borbo proti krivoverstvu arijanizmu. Zakaj? Duhovnik Arij je zanikal Kristusovo božanstvo in zaradi česar potemtakem njegova mati Marija ni Božja Mati.
Sv. Aleksander je sodeloval na prvem vesoljnem cerkvenem zboru v Niceji (321) in na njem imel pomembno vlogo. V boju proti arijanizmu mu je zelo pomagal njegov diakon sv. Atanazij, ki ga je kasneje tudi nasledil na sedežu aleksandrijskega patriarhata.
Sv. Aleksander je umrl leta 328.
Nekatera njegova pisma in pridige so ohranjena in predstavljena v veliki »Patrologia Graeca«.

Gradiva:

Sveti Gabrijel od Žalostne Matere Božje: Zavetnik duhovnikov, mladine
2030-02-27
Bil je zelo živahen mladenič, strasten lovec, rad je imel ples, lepe obleke …

Iz življenja …
Sv. Gabrijel od Žalostne Matere Božje se je rodil leta 1838 v Assisiju, kjer je bil njegov oče guverner papeške države. Pri krstu je dobil ime Frančišek Possenti.
Starši so bili izjemno pobožni, kar je osvojil tudi mali Frančišek. Mati mu je kmalu umrla. Pri devetnajstih letih je stopil v red sv. Pavla od Križa in postal redovnik pasionist, kjer je dobil redovno ime Gabrijel od Žalostne Matere Božje. Zlasti prisrčno je častil Marijo; prav ob njeni podobi je osemnajstleten doživel notranje razsvetljenje.
Sicer je bil zelo živahen mladenič, strasten lovec, rad je imel ples in lepe obleke – podobno kot njegov krstni zavetnik sv. Frančišek Asiški. Zato je bilo za mnoge presenečenje, ko se je odločil za strogi red pasionistov.
Študiral je v kraju Isola del Gran Sasso v Italiji, kjer je umrl za jetiko 27. februarja 182 v sluhu svetosti.
Želel je postati duhovnik, a je zgodnjo smrt kljub temu sprejel kot »sestro«. Ob njegovem grobu so se že kmalu začeli dogajati čudeži, zato je njegov grob postal pravi romarski kraj. Letno ga obišče več kot 600.000 romarjev.
Za blaženega je bil razglašen leta 1908, za svetnika pa leta 1920. Papež Leon XIII. ga je imenoval »Alojzij današnjih dni«.

Zavetnik
Je zavetnik Katoliške akcije, klerikov, mladine.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot mladeniča v redovni obleki, z rokami sklenjenimi v molitev; pogosto s križem in lilijo.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Bl. Jožef Tous y Soler, kapucin

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Roman: "Kristusov junak", zavetnik duševnih bolnikov
2030-02-28
Sv. Romanu pripisujejo dar ozdravljanja bolnikov. Še zlasti se omenja ozdravitev dveh gobavcev, potem ko ju je objel.
Stari življenjepisci ga imenujejo »Kristusov junak«.

Iz življenja …
Sv. Roman se je rodil okoli leta 390 v Sekvaniji v vznožju gorovja Jura v Franciji; v premožni, a zelo verni družini.
V mladosti ga je začela voditi misel o puščavniškem življenju. Ob prebiranju življenjepisov velikih vzhodnih puščavnikov si je izdelal načrt za samostojno samotarsko naselitev. Izbral si je samotno dolino v pogorju Jura.

Zamisel je uresničil ter osnoval samostan za puščavnike. Sledili so mu številni, tako da je ustanovil več moških samostanov in enega ženskega. Pridružila sta se mu tudi rodna brat in sestra. Posvečen je bil za duhovnika. Sv. Romana stari življenjepisci imenujejo »Kristusov junak«, ker je povsem pripadal Bogu.
Sv. Roman se je odločil obiskati kraj mučeništva Tebanske legije, skupine 6600 katoliških vojakov, ki so bili ubiti leta 286, ker niso hoteli pomagati pri izkoreninjenju krščanstva. Med tem potovanjem je sveti menih naletel na dva gobavca in ju čudežno ozdravil. Novice o tem čudežu so se razširile in sv. Roman je postal znan kot »Božji mož«.
Umrl je okoli leta 465 v samostanu La Balme med obiskom svoje sestre redovnice. Tam je njegov grob, na katerega še danes romajo verniki.

Zavetnik
Je zavetnik duševnih bolnikov in utopljencev.

Upodobitve
Upodabljajo ga v meniški obleki z zvoncem v roki in s košaro za kruh na vrvi; okrog pasu ima železno spokorniško verigo. Pogosto ga upodabljajo kot opata z modelom cerkve oziroma samostana v roki.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Albin (Zorko): Borec za družino
2030-03-01
Družina ni šele v našem stoletju izpostavljena najrazličnejšim nemoralnostim.
Dokaz za to je sv. škof Albin (Zorko), ki se je moral že v 6. stoletju boriti za vrnitev in ohranitev morale v zakonu in družini.

Iz življenja …
Sv. Albin se je rodil okoli leta 469 v plemiški družini v mestu Vannes v današnji Franciji. Svoje življenje je nameraval posvetiti meništvu; leta 504 je postal celo opat samostana v Tehilaku, ki ga je vodil skoraj četrt stoletja, potem pa postal škof v mestu Angers v Franciji.

Novi položaj je od njega zahteval novo, večjo nalogo. Podobno kot Janez Krstnik je z vso odločnostjo grajal polovičarstvo in zanikrnost v verskem življenju ter se trudil v škofiji vzpostaviti red. Še zlasti je nasprotoval takrat zelo razširjeni »incestni« poroki med plemiči. Svoj glas proti takim zakonskim zvezam, ko so se poročali ljudje v tesnem sorodstvenem odnosu, je dvignil tudi na pokrajinskih zborih leta 538 in 541 v Orleansu, tako da je prišel v konflikt celo z nekaterimi škofi. Številni plemiči so mu, nemočni pred njegovo energičnostjo in odločnostjo, celo zagrozili s smrtjo. Sv. Albin se seveda ni pustil omajati, kajti nova ljudstva so takrat sprejemala krščanstvo, njihovi plemiči pa se niso zlahka odrekali starim, ne preveč moralnim navadam v zvezi s poroko in družinskim življenjem.
Sv. Albin je umrl leta 550 v Angersu. Že šest let pozneje je bila tu zgrajena cerkev njemu v čast, s kripto z njegovimi posmrtni ostanki.

Zavetnik
V srednjem veku je bil eden izmed bolj priljubljenih svetnikov. Je priprošnjik ob otroških boleznih.

Upodobitve
Umetniki sv. Albina najpogosteje upodabljajo kot škofa, ki vrača slepemu vid. Z znamenjem križa in molitvijo je namreč ozdravil veliko slepih.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Neža Praška: V pisnem stiku s sveto Klaro
2030-03-02
Sv. Neža Praška je vse svoje življenje je posvetila revnim in bolnikom.

Iz življenja …
Sv. Neža Praška se je rodila v Rogu leta 1211, kot najmlajša hči kralja Otokarja I. Ker se je rodila 20. januarja na predvečer godu znane rimske mučenke sv. Neže, so ji dali ime Neža.
Vzgojena je bila pri redovnicah, kar ji je pomagalo pri rasti njenega verskega življenja.

Imela je več ponudb, da se poroči s kraljevimi ljudmi, a je vse zavrnila. Navdušila se je za življenjski slog sv. Frančiška Asiškega in sv. Klare ter dala zgraditi samostan, v katerega je tudi sama vstopila kot klarisa pri petindvajsetih letih in ga vodila. Dopisovala se je s sv. Klaro, a so se ohranila le štiri Klarina pisma, nobeno pa od sv. Neže.
Umrla je leta 1282 v sluhu svetosti.
Sv. papež Janez Pavel II. je sv. Nežo Praško leta 1989 razglasil za sveto. Poudaril je predvsem njeno ponižnost in prostovoljno uboštvo. Vse svoje življenje je posvetila revnim in bolnikom.

Upodobitve
Umetniki jo najpogosteje upodabljajo kot opatinjo s krono, kako neguje bolnike.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Kunigunda: Z možem imela ljubeči zakon
2030-03-03
Danes je praznik sv. Kunigunde, cesarice in zveste žene nemškega cesarja sv. Henrika II., ki je tudi svetnik.
Sveti zakonski par je živel zgledno krščansko življenje in modro vodil svoje ljudstvo.
Njuna zakonska ljubezen je bila velika, a žal ni bila okronana z rojstvom otroka, zato se je Henrik odločil, da izroči dediščino Kristusu in njegovi Cerkvi.

Iz življenja …
Sv. Kunigunda Luksemburška se je rodila okoli leta 975 v Luksemburgu v številni in pobožni družini grofa Siegfrieda, ustanovitelja Luksemburga.
Želela je vstopiti v samostan in svoje življenje posvetiti Najvišjemu, a se je na željo svojih staršev poročila z bavarskim vojvodom Henrikom, poznejšim nemškim cesarjem.

Leta 1014 je v Rimu skupaj s Henrikom prejela cesarsko krono iz rok papeža Benedikta VII.. Modra in izobražena žena je svojega moža spremljala na njegovih potovanjih in mu svetovala pri pomembnih zadevah. Še zlasti je podpirala moževa dela v korist Kristusove Cerkve, ubogih in prizadetih. Ustanavljala je samostane, gradila cerkve in podpirala duhovnike. Zavzemala se je za reveže, pomaga po bolnišnicah in sirotišnicah.
Sv. Kunigunda je vladala leto po Henrikovi smrti, leta 1025, dokler ni bil izvoljen njegov naslednik, nato pa se je umaknila v benediktinski samostan v Kaufungenu, ki ga je sama ustanovila. Slekla je sijajno cesarsko obleko in se oblekla v redovno, ter se odpovedala vsem časten in privilegijem. Tu je petnajst let živela skromno in ponižno, v molitvi, premišljevanju in dobrih delih.
Umrla je 3. marca 1040. Pokopali so jo zraven njenega moža v bamberški stolnici, kjer imata veličasten nagrobni spomenik. Kunigundo in Henrika je za svetnika razglasil papež Inocenc III., leta 1200.

Zavetnica
Sv. Kunigunda je zavetnica Luksemburga in škofije Bamberg; nosečnic, bolnih otrok.

Upodobitve
Najpogosteje jo upodabljajo v cesarskih oblačilih z maketo cerkve (bamberške stolnice) ali kot redovnico s knjigo in lemežem.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Kunigundi posvečenih 6 cerkva (3 župnijske in 3 podružnične).
Vse tri župnijske cerkve so na teritoriju mariborske nadškofije, in sicer: v župnijah Gornja Sveta Kungota, Spodnja Sveta Kungota, Sv. Kunigunda na Pohorju.
Podružnične cerkve pa so v župnijah Ihan (kraj Tabor v Goričici), Galicija (kraj Šentjungert) in Hajdina (kraj Kungota).

Gradiva:

Sv. Kunigunda (v ang.) – 1:35 min: https://gloria.tv/post/ZdjS71C4qzEm2DfcyqXFGvD6x

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Kazimir: Trinajstletni kralj, zavetnik Poljske
2030-03-04
Trinajstleten je bil izvoljen za ogrskega kralja, a si tega ni želel.

Iz življenja …
Sv. Kazimir se je rodil leta 1458 v Krakovu na Poljskem kot tretji od trinajstih otrok poljsko-litvanskega kralja Kazimirja IV. in kraljice Elizabete, ki ga je vzgajala krščansko.
Kot trinajstletnik je bil izvoljen za ogrskega kralja, a se to ni uresničilo, saj si tega Kazimir ni želel. Leta 1481 je zavrnil poroko s hčerjo cesarja Friderika III. in se odločil za deviškost.
Zaradi svojega pobožnega življenja je užival glas pravega kristjana in svetnika.
Umrl je za jetiko 4. marca 1484; star komaj šestindvajset let.
Njegov grob je v glavnem mestu Litve, v vilinski stolnici.

Zavetnik
Je zavetnik Poljske in Litve, mladine ter malteškega viteškega reda; priporočajo se mu proti kožnim boleznim.

Upodobitve
Umetniki sv. Kazimirja najpogosteje upodabljajo v poljski narodni noši, pogosto s krono in žezlom ter lilijo v roki.

Gradiva:

Pripravila: Brigita R. Perše

Sveti Janez Jožef od Križa: Spal tri ure na dan, videl v srce
2030-03-05
Spal je le po tri ure na dan …

Iz življenja …
Rodil se je v Južni Italiji, blizu Neaplja, na veliki šmaren 1654 v premožni in pobožni družini.
Njegovo krstno ime Karel Kajetan Calorsito. Imel je sedem bratov in sester, od katerih se je kar šest odločilo za redovniški stan.
Šestnajstleten je stopil v red manjših bratov – bosonogih observantov, to je reformirana najstrožja veja frančiškanov, in prevzel redovno ime Janez Jožef od Križa. Posebej goreče je častil Marijo. Spal je le po tri ure na dan in se veliko postil.
Bil je močna duhovna oseba in prevzemal razne odgovorne službe znotraj reda: bil je vzgojitelj novincev, predstojnik in provincialni minister.
Bil je duhovni vodja in svetovalec mnogih uglednih ljudi v svetu in Cerkvi.
Imel je dar napovedovanja prihodnosti, odkrivanja skrivnosti človeškega srca, naredil je veliko čudežev.
Umrl je 5. marca 1734 v samostanu v Neaplju, kjer je še danes pokopan.
Leta 1839 je bil razglašen za svetnika skupaj z Alfonzom Marijo Ligvorijem.

Zavetnik
Ker je sv. Janez Jožef od Križa umrl zaradi možganske kapi je postal priprošnjik pred to boleznijo.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo v frančiškanski obleki. Pogosto drži v rokah dete Jezusa pred Marijo ali pa moli pred križem v svoji celici.

Gradiva:

Sv. Janez Jožef od Križa (v hr.) – 2:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=1TdB1sPeNrY

Sv. Janez Jožef od Križa (v ang.) – 2:09 min: https://gloria.tv/post/3QbshjMp4yfp2v6VKkkJTxTNw

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Koleta: Tri leta zazidana
2030-03-06
Klariso sv. Koleto še danes slavijo kot obnoviteljico duha sv. Frančiška in sv. Klare Asiške na francoskem jezikovnem področju.

Iz življenja …
Sv. Koleta Boylet, katere ime je kratica od Nikoleta, se je rodila 13. januarja 1381 v francoskem mestu Corbie.
Že kot štiriletna deklica je redno po eno uro na dan preživela v molitvi in bila rada pred tabernakljem v cerkvi. Bila je intelektualno nadarjena in globoko verna. Z devetimi leti je proučevala pravila sv. Frančiška Asiškega in živela po njih.

Ko so ji starši umrli, se je odločila za redovno življenje. Najprej je poskusila pri tretjerednicah. Tri leta je živela trdo življenje, zaprta v hišici, zgrajeni pri cerkvi. Zlasti je negovala evangelijsko uboštvo.
V času obnove frančiškanov, ki sta jo vodila sv. Bernardin Sienski in sv. Janez Kapistran, je začutila klic h klarisam, a je bila razočarana, ko je videla, da redovnice ne žive v duhu sv. Klare Asiške. Leta 1406 je začela obnovo klaris po prvotnem Pravilu sv. Klare. Obnovila je sedemdeset samostanov klaris in nekaj samostanov manjših bratov.
Umrla je 6. marca v Gentu v Belgiji, kjer se njene relikvije hranijo v cerkvi sester klaris.
Še danes jo slavijo kot obnoviteljico duha sv. Frančiška in sv. Klare Asiške na francoskem jezikovnem področju.

Zavetnica
Sv. Koleta je zavetnica klaris, dekel; k njej se zatekajo pri neplodnosti in za srečen porod …

Upodabljanje
Upodabljajo jo s škrjančkom in jagnjetom, ker naj bi jo ti dve živali stalno spremljali. Včasih je upodobljena skupaj s sv. Klaro.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Perpetua in Felicita: Slednja rodila v ječi
2030-03-07
Sv. Perpetua in Felicita sta mučenki iz Kartagine v 3. stoletju. Njuni imeni sta v rimskem kanonu.

Iz življenja …

Sv. Perpetua je bila plemiškega rodu in zelo izobražena, sv. Felicita pa njena poročena sužnja.
Rimski cesar je bil tedaj Spetimij, ki je vodil eno od najbolj nasilnih preganjanj nad kristjani. Ko so odkrili, da sta Perpetua in Felicita kristjanke, so ju zaprli z več drugimi kristjani. V ujetništvu je sv. Felicita rodila hčer.
7. marca 203 je cesar priredil predstavo z zvermi, za rojstni dan svojega sina, med katero so ubijali kristjane. Skupaj s sojetniki sta bili vrženi divjemu govedu, da bi ju nabodli. Ker sta kljub hudim poškodbam preživeli, so ju potem obglavili.
V Acta martyrium je njuno mučeništvo zapisano na zelo ganljiv in pretresljiv način. Verjetno ga je sestavil Tertulijan, znan krščanski pisec iz zgodnjih časov.

Zavetnica
Sv. Felicita je zavetnica nosečnic, porodnic, poročenih žena.

Upodobitve
Najpogosteje ju upodabljajo, kako se poslavljata druga od druge. Včasih imata ob sebi tudi divjo kravo, sv. Perpetua pa drži v naročju dojenčka.

Gradiva:

Sv. Perpetua in Felicita (v it.) – 4:29 min: https://www.youtube.com/watch?v=zg93Y3KfRAo

Sv. Perpetua in Felicita (v ang.) – 3:12 min: https://www.youtube.com/watch?v=bPt5ioSXxK4

Sv. Perpetua in Felicita (v hr.) – 2:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=WS5xdZH3PQg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez od Boga: Zavetnik bolnikov
2030-03-08
Vsaka zgodba o »izgubljenem sinu« nima istega konca.

Iz življenja …
Sv. Janez od Boga se je rodil 8. marca 1495 v majhnem portugalskem mestu Montemor o Novo. Pri osmih letih je pobegnil od doma v sosednjo Španijo in se tam zaposlil kot čuvaj goveda. Nato je krave zamenjal s konji in odšel k vojakom. Prejezdil je vso Francijo in prišel do Madžarske, kjer pa je komaj ostal pri življenju. To ga je odvrnilo od vojske, notranji glas, ki ga je ves čas klical domov, pa je postajal vse glasnejši.
Ko se je vrnil domov, ga oče in mati nista pozdravila z odprtimi rokami. Mati je namreč med tem časom od žalosti za sinom umrla, oče pa je kmalu nato odšel k frančiškanom za brata laika. Janez od Boga se je tedaj odločil, da se bo z dejanji ljubezni in usmiljenja do bližnjega odkupil za vso svojo nepremišljeno mladost.
Neposredni začetek njegovega novega življenja je bil spet »janezovsko« pustolovski. Bolnišnica v Granadi je zagorela. Medtem ko so ljudje le opazovali, se je Janez pogumno zagnal v ogenj in začel reševati na hrbtu nepremične bolnike. Mnoge je rešil in postal »junak dneva«. To je razumel kot »Božji prst«, ki mu je pokazal področje njegovega dela: bolniki, najbolj šibki. Tedaj je Janez ustanovil svojo prvo bolnišnico s približno štiridesetimi posteljami, v kateri so našli zatočišče najtežji bolniki, zapuščeni od vseh. Dvanajst let je pazil in skrbel za trpeče, zvest svojemu načelo, da je »ena duša vredna več, kot vsi zakladi tega sveta.« Mnogi so ga začeli posnemati in tako je nastal red usmiljenih bratov.
Janez je umrl na svoj 55. rojstni dan v Granadi v Španiji, in sicer zaradi prehlada, ker je junaško reševal fanta iz ledene reke.

Zavetnik
Je zavetnik bolnišnic, bolnikov in bolniškega osebja. Je tudi priprošnjik zoper alkoholizem.

Upodobitve
Najpogosteje ga upodabljajo, kako nosi bolnike.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Frančiška Rimska: Zavetnica motoristov ...
2030-03-09
Sv. Frančiška Rimska, žena, mati, ustanoviteljica, je bila velika mistikinja.
Med drugim je tudi zavetnica avtomobilistov, motoristov … Zakaj?

Iz življenja …
Sv. Frančiška Rimska se je rodila 1384 v rimski plemiški družini. Kljub temu, da je želela postati redovnica, je njen oče zahteval, da se je zelo mlada poročila s plemičem. Rodila mu je šest otrok, od katerih so preživeli le trije.
Po moževi smrti se je posvetila karitativnemu delovanju. Znana je bila kot dobrotnica, negovalka bolnih ter celo kot čudodelka. Negovala je bolne, prala perilo in nagrajevala tiste, ki so ji pomagali. Ko je leta 1421 v Rimu izbruhnila kuga in so se vsi razbežali, je sv. Frančiška ostala ter pomagala bolnikom, kakor tudi pri pokopavanju mrtvih. Živela je strogo spokorniško življenje.
Bila je velika mistikinja, saj je ohranjenih skoraj 100 njenih mističnih videnj, ki jih je sama narekovala.
Vsa izčrpana je zadnje leto svojega življenja preživela v samostanu benediktink, kjer je umrla 9. marca 1440.

Zavetnica
Je zavetnica žena in avtomobilistov, motoristov …, ker ji je po legendi svetil angel, ko se je ponoči pomikala po ulicah in pomagala bolnim in revnim. Je priprošnjica proti kugi in smrti otrok.

Upodobitve
Upodabljajo jo v benediktinski obleki z angelom, pogosto tudi klečečo pred monštranco.

Gradiva:

Sv. Frančiška Rimska – odlomek iz FILMA (v it.) – 2:07 min

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Štirideset mučencev: Žene "pocrkljajte" svoje može
2030-03-10
Dva dni po dnevu žena praznujejo možje praznik mučenikov. Ponekod jim simbolno izročijo suhe češplje, trnje in klobaso … To je le še bled običaj. Kaj pa je v njegovem ozadju?

Štirideset mučencev
O štiridesetih mučencih so pogosto pridigali veliki cerkveni pridigarji, med njimi sv. Bazilij Veliki.

V času cesarja Licinija (308–324) je bilo zajetih štirideset vojakov, od katerih so zahtevali, da se odrečejo svoji krščanski veri. Ker se ji niso želeli odreči, so jih nage vrgli v zmrznjeno vodo. Ob ledenem kopališču pa je bilo pripravljeno tudi vabljivo toplo za tiste, ki bi se pred smrtjo spreobrnili. Premislil si je le eden izmed njim in skočil v toplo vodo, a je zaradi nenadnega temperaturnega šoka vseeno umrl. Stražar, ki je opazoval neznosno mučenje vojakov, se je sam priznal za kristjana, odvrgel svoja oblačila in skočil k pogumnim vojakom v zmrzujočo vodo; tako je bilo s stražarjem vred mučencev štirideset.
Umrli so 9. marca 320 ob kopališču mesta Sebasta v Armeniji (v današnji Turčiji). Naslednji dan, 10. marca, so njihova trupla zažgali, ker so se bali, da bi se njihove relikvije raznesle med kristjane. Preganjalci so se bali celo mrtvih, zato so želeli uničiti vsak spomin nanje.

V spodbudo …
Aramenski mučenci so zgled pravih in pokončnih moških. S svojim pogumnim dejanjem opominjajo, naj bodo moški pripravljeni vsak dan umreti sebi in se darovati za dobro svojih družin … In to iz notranje moči in ljubezni, ki jo vsakodnevno črpajo v Bogu.
Dobro bi bilo, da vsaj ta dan žene pocrkljajo svoje može s kakšnim slastnim kosilom ali kakšno drugo vrsto razvajanja.

Gradiva:

Iz FILMA o 40 mučencih (v ang.) – 2:17 min

40 pogumnih Gospodovih vojakov – OB GLASBI (v ang.) – 6:36 min

40 mučencev iz Sebaste (v hr.) – 2:03 min

Foto: Pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Sofronij: Končal tristoletno versko razpravo
2030-03-11
Z njegovo pomočjo se je končala več kot 300-letna verska razprava in razna krivoverstva o učlovečenem Bogu.

Iz življenja …
Sv. Sofronij Jeruzalemski se je rodil okoli leta 560 v Damasku v Siriji v verni družini, ki mu je omogočila dobro izobrazbo. Po duhovniškem posvečenju je bil opat v Teodozijevem samostanu blizu Jeruzalema.
Iz samostana se je oglašal, ko je s svojim temeljitim znanjem branil pravi nauk. V njegovem času so se prepirali o tem, kako sta se v Kristusu združili božja in človeška narava.
Leta 634 je prevzel službo jeruzalemskega patriarha, zato se je še posebej čutil dolžan braniti čisto versko resnico. Tedaj so v Palestino začeli vdirati muslimanski Arabci in obkolili Jeruzalem. Mesto se je moralo vdati, on pa je to prenesel s svetniškim dostojanstvom. Kalif Omar je osebno prišel k njemu v Jeruzalem, da se dogovorita o predaji in pravicah kristjanov. Na njegovo prošnjo je kalif kristjanom dovolil živeti po svoji veri in opravljati pobožnosti po cerkvah.
Kljub temu je Sofronija oskrunitev svetih krajev in gradnja mošeje na tempeljskem prostoru tako prizadela, da je v Jeruzalemu 11. marca leta 638 od žalosti umrl.

Sveta Evfrazija: Ozdravljala obsedene
2030-03-13
Sv. Evfrazija je današnjemu človeku duhovno precej blizu, čeprav mu je časovno sicer zelo oddaljena.
Zakaj?

Iz življenja …

Sv. Evfrazija iz Nikomedije se je rodila okoli leta 380 v Carigradu v družini, ki je bila v sorodu s cesarjem Teodozijem. Ker je njen oče, senator kmalu umrl, jo je mati dala v varstvo cesarju. Ta jo je že kot petletno deklico obljubil za bodočo ženo nekemu mladeniču senatorjevega rodu. Ko pa je cesarjeva žena začela Evfrazijino mlado mati nagovarjati, naj se ponovno poroči s kakšnim odličnikom, se je ta odločila zapustiti prestolnico.
Skupaj z Evfrazijo se je preselila v Egipt. Tu sta imeli v posesti velika posestva; obiskovali sta velike samostane in cerkve. Sv. Evfrazija je ob enem od obiskov začutila redovni poklic in postala redovnica. Kmalu je osvojila srca tamkajšnjih redovnic s preprostostjo, ponižnostjo in molitvijo. Sprejela je strogo asketsko življenje, prežeto z molitvijo in postom, opravljala je običajna hišna dela …
Njena mati je kmalu umrla in ji zapustila veliko bogastvo. Sv. Evfrazija je ostala v samostanu, mlademu senatorju, kateremu so jo kot deklico obljubili za ženo, pa sporočila, da je Kristusova zaročenka, kateremu želi ostati zvesta. Svoje veliko bogastvo je velikodušno razdala.
Imela je tudi dar ozdravljanja bolnikov in obsedencev.
Utrujena od posta, molitve in fizičnega dela je umrla leta 410, stara trideset let.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Matilda: Idealna krščanska vladarica
2030-03-14
Beseda Matilda je le pri nas sinonim za smrt, ne da bi bilo znano odkod izhaja ta povezava.
Čeprav so še danes ženske v politiki redke, sv. Matilda dokazuje, kako so bile pred več kot tisoč leti žene dejavne v samem vrhu oblasti.

Iz življenja …
Matilda je bila rojena okoli leta 895 v Engernu na Saškem v Nemčiji. Starši so jo še kot malo deklico zaupali samostanu, katerega opatinja je bila njena babica. Tu se je veliko naučila, tudi latinski jezik. Za lepo in bistro dekle je slišal vojvoda Henrik, ki jo je prišel zaprosit za roko. Poročila sta se in se zelo ljubila. Matilda je rodila pet otrok in postala kraljica, mati cele Saške! Ko je bil mož na vojaških pohodih je spretno vodila celotno kraljestvo. Tudi sicer je bila svojemu možu najboljša svetovalka; skupaj pa sta dala zgraditi številne cerkve, samostane, bolnišnice.
Po moževi smrti jo je kmalu »udarila« še smrt sina Henrika, a sveta žena je vse to potrpežljivo prenašala. Poleg svojih že odraslih otrok je postala mati tudi mnogim revnim in romarjem, katerim je nudila gostoljubje; da sta ji lastna sinova očitala, da pretirava v darežljivosti. In tiho je vse to prenašala, dokler sinova sama nista ugotovila, kako krivična sta do nje. Brez Matildinih nasvetov ni mogel tudi novi vladar, njen najstarejši sin Oton.
Sv. Matilda je umrla leta 968, pokopana je poleg svojega moža v Quendlinburgu v Nemčiji.

Upodabljanje
Umetniki jo upodabljajo kot vladarico. V eni roki drži cerkev, v drugi pa posodo, iz katere deli miloščino.

Zavetnica
Sv. Matilda je zavetnica kraljic, vdov, številnih družin, po krivem obtoženih ljudi; priporočajo se ji zoper smrt otrok. Kot idealna krščanska vladarica je še posebej cenjena v nemških škofijah Paderborn, Fulda in München.

Gradivo:

Sv. Matilda (v ang.) – 2:20 min: https://www.youtube.com/watch?v=w9iqhwrfpc0

Sv. Matilda Saška (v hr.) – 2:14 min: https://www.youtube.com/watch?v=lKUTGOTk70s

Sv. Matilda (v nem.) – 1:36 min: https://www.youtube.com/watch?v=eqtGnm3aWLs

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Longin: Jezusu prebodel stran pa svetnik?
2030-03-15
Rimskega vojaka, ki je Jezusu na križu s sulico prebodel stran (Jn 19,34), so v srednjem veku poimenovali sv. Longin. Po krščanskem izročilu se je tedaj, ko je njegove bolne oči ozdravila Kristusova kri, spreobrnil in postal kristjan.
Evangelist Matej ga imenuje stotnik (Mt 27,54), ki je stražil Jezusa razpetega na križu, ko se je zemlja stresla … On je pod križem izjavil, da je bil Jezus resnično Božji Sin.
Po krščanskem izročilu je Longin sprejel krščansko vero in postal škof v Kapadokiji.

Gradivo:

Sv. Longin, rabelj, spreobrnjenec in mučenec (v ang.) – 4:44 min: https://www.youtube.com/watch?v=kAqeSXxqxaA

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Herbert: Zavetnik proti suši
2030-03-16
Škof sv. Herbert je bil pobudnik izdaje več bogoslužnih knjig.

Iz življenja …
Sv. Herbert se je rodil okoli leta 970 v Wormsu v Nemčiji v plemiški družini.
Bil je sposoben in izobražen mladenič, zato ga je cesar Oton III. imenoval za svojega kanclerja. Mašniško posvečenje je prejel leta 995. Cesarja je spremljal na vseh njegovih poteh. Ko je prejel škofovsko posvečenje je bil krajši čas v Würzburgu, potem pa je leta 997 postal nadškof v Kölnu. Po smrti cesarja Otona III. je imel težave z novim cesarjem Henrikom II, a so se stvari razrešile. Potem ko se je odrekel službe kanclerja, se je ves posvetil pastoralnemu delu v svoji nadškofiji.
Znal je navduševati s svojo zvestobo in otroško pobožnostjo. Vernike je spodbujal h krščanskemu življenju in pri tem dajal zgled s svojo spokornostjo, molitvijo in dobrodelnostjo.
Bil je pobudnik izdaje več bogoslužnih knjig.
Umrl je 16. marca leta 1021 v Kölnu. Papež Gregorij IX. ga je že leta 1227 razglasil za svetnika.

Zavetnik
Sv. Herbert je zavetnik proti suši.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot škofa, ki se pogosto obrača k nebu s prošnjo za dež.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Patrik: Proti zlu s triperesno deteljico
2030-03-17
Življenje sv. Patrika je polno zanimivosti, začenši s tem, da ta največji irski svetnik po rodu sploh ni bil Irec!

Iz življenja …
Rodil se je v Britaniji okoli leta 385 v krščanski družini mestnega svetnika. Otroštvo in mladost je preživel precej lahkomiselno, ne da bi ga skrbela Bog ali šola.
In verjetno za sv. Patrika nikoli ne bi slišali, če ga ne bi pri šestnajstih letih na domačem posestvu skupaj s številnimi drugimi žrtvami zajeli pirati in ga odpeljali na Irsko, kjer so ga prodali za sužnja. Šest let je moral služiti za ovčjega pastirja. Ob tem se je naučil irskega jezika. Tu je v ponižnosti in samoti zaslišal Božji glas.

Nato mu je neke noči uspelo pobegniti. Vrnil se je domov v Britanijo, kjer je vstopil v krščanstvo in deloval kot pridigar, oznanjevalec vere.
Ko ga je leta 432 papež Celestin I. posvetil v škofa, ga je poslal misijonarit na Irsko. Tu je z dobrim zgledom in zelo modro za krščansko vero pridobival voditelje in odličnike. Ljudstvo je potem sledilo svojim voditeljem. Pri oznanjevanju je imel veliko uspeha; po njegovi zaslugi je postala Irska krščanska dežela. Ni bilo vedno lahko, a nič ga ni moglo ustaviti ali prestrašiti pri evangelizaciji Irske, dežele njegovega suženjstva in svetosti.
V celoti je stal za besedami, ki jih je zapisal v svojih Izpovedih: »Karkoli se mi je zgodilo, dobro ali slabo, moram enako sprejemati in se Bogu nenehno zahvaljevati.«

Zavetnik
Je zavetnik Irske, frizerjev, kovačev, rudarjev, živine. Za duše v vicah, proti zlu.

Upodabljanje
Sv. Patrika umetniki upodabljajo kot škofa, pogosto s kačami (z otroka je pregnal kače, ki simbolizirajo poganstvo), z ognjem in triperesno deteljico (poganom je s triperesno deteljico ponazoril pojem Svete Trojice). Deteljica je danes simbol Irske, kakor tudi njena zelena barva.

Gradiva:

Sv. Patrik (v ang.) – 10:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=YnJt7SvkL3g

Kratka zgodba o sv. Patriku (v ang.) – 3:15 min: https://www.youtube.com/watch?v=xOqWT2tk9Js

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Ciril Jeruzalemski: Jeruzalemski škof, cerkveni učitelj, 16 let v izgnanstvu
2030-03-18
Slavni jeruzalemski škof in cerkveni učitelj, znano po svojih katehezah, v katerih je razvil in razložil verske resnice in nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Cerkev danes slavi sv. Cirila Jeruzalemskega, škofa in cerkvenega učitelja, znanega po svojih katehezah.
Ohranilo se je 24 katehez, v katerih je sistematično predstavil nauk o zakramentih uvajanja v krščanstvo (krst, birma, evharistija).
Sv. Ciril je znal govoriti jasno in neposredno, zato je bil razumljiv tudi preprostim ljudem brez izobrazbe.

Iz življenja …
Sv. Ciril se je rodil okoli leta 313 v Jeruzalemu, torej v času, ko je cesar Konstantin dal krščanstvu že svobodo. Rodil se je krščanskim staršem, ki so ga vzgajali ne le z besedo, ampak tudi z življenjem po veri.
Izredno je poznal Sveto pismo in dela cerkvenih piscev.
Ne preseneča, da je bil Ciril leta 348 izvoljen za škofa. V cerkvi božjega groba je katehumene s posebnimi katehezami pripravljal na krst.
A našel se je nasprotnik, arijanec, zaradi katerega je moral Ciril v izgnanstvo v Tarz. Tam so ljudje in škof preko njegovega pridiganja in življenja videli, da je bil izgnan nedolžen človek. Sv. Ciril je od 38 let svojega škofovanja v izgnanstvu preživel 16. Šele leta 381 se je namreč smel dokončno vrniti na svoj škofovski sedež. Carigrajski koncil leta 381, katerega se je tudi sam udeležil, ga je slovesno priznal za zakonitega škofa v Jeruzalemu. Umrl je leta 386.
Cerkev ga je kmalu razglasila za svetnika. Papež Leon XIII. Pa ga je leta 1883 razglasil tudi za cerkvenega učitelja.

Gradiva:

Sv. Ciril Jeruzalemski (v hr.) – 2:19 min: https://www.youtube.com/watch?v=7aTqyXRgaAk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef: Slovesen praznik v Sloveniji
2030-03-19
19. marca obhajamo praznik sv. Jožefa, moža Device Marije in Jezusovega skrbnika.
Tega dne je v Cerkvi na Slovenskem slovesni praznik, saj je sv. Jožef zavetnik slovenskih dežel in novomeške škofije.
Posvečeno mu je narodno svetišče Brezje.

Ženin Device Marije, Jezusov krušni oče
Sv. Jožef je neposredno povezan z Jezusom Kristusom: njegovim spočetjem, rojstvom in otroštvom.
Jožef izhaja iz Davidovega rodu. Rojen je bil v Betlehemu v Judeji, a se je preselil v Nazaret. Poročil se je z Devico Marijo, Jezusovo materjo. Pred postavo je tako veljal za Jezusovega očeta, čeprav je bil le njegov krušni oče. Po vsej verjetnosti je bil reven, kar je razvidno iz daru samo »dveh grlic« ob Jezusovem darovanju v templju.
V Nazaretu je živel skupaj z Marijo in Jezusom ter opravljal tesarsko obrt. Ker je imel posebno vlogo pri prihodu Božjega sina, Odrešenika ljudi, na zemljo, je med verniki zelo cenjen.
Umrl je malo pred začetkom Jezusovega javnega delovanja v Galileji.
Evangelij povzema njegovo svetost z eno samo besedo, ko pravi, da je bil »pravičen«.

Zavetnik
Pij IX. ga je razglasil za zavetnika vesoljne Cerkve in družine. Papež Pij XII. Je dodal še praznik Jožefa delavca, ki ga praznujemo 1. maja in sovpada s civilnim praznikom dela.

Upodabljanje
Najpogosteje ga upodabljajo s tesarskim orodjem in Jezusom.

Molimo
K tebi, o sveti Jožef, pribežimo v svojih stiskah, in ko smo na pomoč poklicali tvojo presveto nevesto, prosimo zaupljivo tudi tvojega varstva. Pri ljubezni, ki te je vezala z Brezmadežno Devico, Božjo Materjo, in pri očetovski ljubezni, s katero si objemal Dete Jezusa, te ponižno prosimo, ozri se milostno na delež, ki ga je pridobil Jezus s svojo Krvjo in pomagaj nam v naših potrebah s svojo močjo in priprošnjo.
O preskrbni varuh svete družine, varuj izvoljeno ljudstvo Jezusa Kristusa; odvrni od nas, ljubezni polni oče, vsako kugo zmot in greha. Podpiraj nas milostno iz nebes, o mogočni naš varuh, v tem boju zoper moči teme in kakor si nekdaj otel Dete Jezusa iz smrtne nevarnosti, tako brani zdaj sveto Cerkev Božjo sovražnega zalezovanja in vsakega nasprotovanja. Varuj nas vsekdar, da bomo po tvojem zgledu in s tvojo pomočjo mogli sveto živeti, srečno umreti in doseči večno zveličanje v nebesih. Amen.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je vseh sv. Jožefu posvečenih cerkva 54 (15 župnijskih, 20 podružničnih, 19 kapel), kot je razvidno iz spodnjih tabel:

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

1.
Cankova (MS škofija)

2.
Celje – Sv. Jožef (CE škofija)

3.
Frankolovo (CE škofija)

4.
Idrija (KP škofija)

5.
Ivančna Gorica (LJ nadškofija)

6.
Ljubečna (CE škofija)

7.
Maribor – Sv. Jožef (MB nadškofija)

8.
Pesnica pri Mariboru (MB nadškofija)

9.
Rače (MB nadškofija)

10.
Soča (KP škofija)

11.
Stari trg ob Kolpi (NM škofija)

12.
Suhor (NM škofija)

13.
Velike Poljane (LJ nadškofija)

14.
Vir (LJ nadškofija)

15.
Vojsko (KP škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Jožefu:

ŽUPNIJA
NASELJE

1.
Črmošnjice (NM škofija)
Ribnik – danes le še sledi

2.
Dobrepolje – Videm (LJ nadškofija)
Hočevje

3.
Dolnji Logatec (LJ nadškofija)
Čevice

4.
Jelšane (KP škofija)
Novokračine

5.
Kočevje (NM škofija)
Laze – le še temelji

6.
Kranj (LJ nadškofija)
Huje

7.
Krško (NM škofija)
Trška Gora

8.
Ljubljana – Sv. Peter (LJ nadškofija)
Poljane

9.
Podgrad (KP škofija)
Starod

10.
Podgraje (KP škofija)
Kuteževo

11.
Preserje (LJ nadškofija)
Mlečnik nad Preserjem

12.
Ribnica na Pohorju (MB nadškofija)
Josipdol

13.
Semič (NM škofija)
Gorenjci

14.
Slovenska Bistrica (MB nadškofija)
Slovenska Bistrica

15.
Šmarjeta (NM škofija)
Veliki Vinji vrh

16.
Štanjel (KP škofija)
Hruševica

17.
Tržič (LJ nadškofija)
Tržič

18.
Velenje – Sv. Martin (CE škofija)
Škale

19.
Videm – Krško (CE škofija)
Resa

20.
Vinica (NM škofija)
Podklanec

KAPELE posvečene sv. Jožefu:

1.
Bogojina (MS škofija)
Strehovci

2.
Brezovica (LJ nadškofija)
Brezovica pri Ljubljani

3.
Kančevci (MS škofija)
Prosenjakovci

4.
Koprivnica (CE škofija)
Mali Kamen

5.
Korte (KP škofija)
Korte

6.
Ljutomer (MS škofija)
Cven

7.
Makole (MB nadškofija)
Makole

8.
Mirna (NM škofija)
Lanšprež – zasebna grajska

9.
Novo mesto Šmihel (NM škofija)
dom ostarelih

10.
Sodražica (LJ nadškofija)
Nova štifta – za cerkvijo

11.
Sora (LJ nadškofija)
Sora – v samostanu

12.
Stara cerkev (NM škofija)
Gorenje

13.
Šentjernej (NM škofija)
Pristavica

14.
Šentjernej (NM škofija)
Šentjernej – pri sestrah ND

15.
Šentjernej (NM škofija)
Ostrog

16.
Trebnje (NM škofija)
Gradišče

17.
Turnišče (MS škofija)
Brezovica

18.
Vipava (KP škofija)
Vipava

19.
Zagradec (NM škofija)
Vališka gora

Gradiva:

Izjemna zgodba o sv. Jožefu (v ang.) – 7:47 min: https://www.youtube.com/watch?v=7lSArwNfBNg

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vulfram: Proti darovanju otrok poganskim bogovom
2030-03-20
Sv. Vulfram je bil škof v Soisonsu v Franciji.

Iz življenja …
Sv. Vulfram se je rodil okoli leta 640 kot sin Fulberta, viteza na dvoru francoskega kralja Dagoberta I. Vzgojen je bil na dvoru kralja Klodvika II., služil pa je kot dvorjan kraja Klotara III.
Duhovnik in redovnik benediktinec je leta 682 postal škof v Soisonsu, a leta 685 svojo nadškofijo prepustil sv. Amatusu. Svojo zemljo je razdelil in se skupaj s skupino redovnikov kot misijonar odpravil na sever. Tam je približno dvajset let uspešno deloval kot pridigar med frizijskimi plemeni. H krščanstvu je spreobrnil Radboda, sina kralja Frizije; sčasoma pa tudi samega kralja. Vodil je težak boj proti okrutnim in krvavim običajem, zlasti proti žrtvovanju otrok poganskim bogovom. Mnogo ljudi je rešil pred smrtjo, vključno z Evonom, ki je postal njegov privrženec, redovnik in duhovnik.
Vera misijonarjev in čudeži, ki so jih ti delali z Božjo pomočjo, so pogane odvrnili od starih običajev in jih postopoma privedli k Jezusu Kristusu.
Sv. Vulfram je umrl na današnji dan, 20. marca 703, v benediktinski opatiji Fontenelle (Normandija).

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Serapion: Učenec svetega Antona Puščavnika
2030-03-21
Sv. Serapion, Egiptovski puščavnik in škof, je napisal nekaj spisov, ki so pomembni za cerkveni nauk in zgodovino. Zavzemal se je za pravi nauk o Kristusu.

Iz življenja …
Preden je Serapion, ki je znan v krogih učenjakov, postal škof v mestu Tmuis v Spodnjem Egiptu (od 340 do 356) vemo le to, da se je s prijateljem Amounom umaknil v puščavo in bil eden najslavnejših učencev sv. Antona Puščavnika. Zato je v zgodovini Cerkve vedno užival veliko priljubljenost.

Sv. Hieronim mu je v svojem slavnem delu »O slavnih možeh« posvetil eno celo poglavje. Hvali njegovo veliko nadarjenost in izobrazbo ter slavi njegovo prijateljstvo s sv. Antonom, opatom. Omenja tudi njegovo pisateljsko dejavnost. Od njegovih spisov navaja razpravo »Proti manihejcem«, »O naslovih psalmov« in njegove poslanice.
Sv. Serapion je bil na Carigrajskem koncilu skupaj s sv. Atanazijem iz Aleksandrije veliki zagovornik nicejske veroizpovedi, torej borec za resnico o Kristusovem božanstvu.
V novejšem času, nekako od 19. stoletja naprej, ko so na gori Athos našli tako imenovani Serapionov evhologij (molitvenik), pa raziskave kažejo, da je tudi ta, za liturgično zgodovino pomemben spis, po vsej verjetnosti napisal današnji svetnik.

Pripravila: Brigita R. Perše

Sveti Nikolaj Owen: Ni klonil, da bi izdal duhovnike
2030-03-22
Jezuit sv. Nikolaj Owen ni klonil, da bi izdal druge duhovnike.

Iz življenja …
O Nikolaju Ownu pred njegovim vstopom k jezuitom leta 1580 ne vemo nič; ne vemo, kje se je rodil, kaj je pred tem počel … V družbo Jezusovo je vstopil kot brat, in to v zelo težkem času, ko je v Angliji biti jezuit pomenilo biti pripravljen na najbolj kruto mučeništvo.
Ker je bil majhne postave, so ga imenovali Mali Janez (Little John). Toda v tem šibkem telesu je bil močan duh, duh svetnika, ki je pripravljen tudi na mučeništvo.
Nikolaj Owen je bil globoko duhoven in pobožen človek. Vrh tega je bil še izreden graditelj – spreten zidar in tesar, zaradi česar je v hišah katoliških velikašev gradil skrivališča za duhovnike, da bi v njegovi domovini, kjer je bila katoliška vera prepovedana, delovali varneje in služili vernikom, ki so zavrnili anglikansko Cerkev.
Zaradi izjemno težkih okoliščin Nikolaj ni mogel živeti v skupnosti. Svojo dušo je hranil z molitvijo, premišljevanjem, vsakodnevnim obhajilom in tako milostno prestajal vse skušnjave, ki so ga čakale.

Čas preizkušnje je zanj nastopil leta 1594, ko je bil izdan in zaprt. Potem ko so zanj katoličani plačali ogromno denarja, je znova prišel na svobodo in nadaljeval svojo dejavnost.
Leta 1606 so ga drugič ujeli, skupaj z njegovim provincialom. Jezuite so odpeljali v London, Nikolaja pa poslali v Tower na mučenje. Hoteli so ga prisiliti, da bi jim razkril katoliška podtalna skrivališča v Angliji. Več dni so ga po štiri ure na dan mučili na natezalnici, a se ni vdal. 2. marca 1606 je izdihnil v hudih mukah.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Oriol: Čudodelec iz Barcelone
2030-03-23
Bil je blizu ljudem.

Iz življenja …
Sv. Jožef Oriol se je rodil 23. novembra leta 1650 v Barceloni. Oče mu je umrl pri šestih letih. Kot deček je bil zaupan v šolo duhovnikom, kjer je napredoval v znanju in v krepostih. Bil je tako pobožen, da so ga celo njegovi tovariši in vzgojitelji imenovali »el santet« – mali svetnik. Sam je ob tem sklonil glavo in dejal, da so svetniki v nebesih. Pri triindvajsetih letih doktoriral iz teologije in dve leti pozneje prejel mašniško posvečenje.
Veliko skrb je posvečal bolnikom in revežem. Kot podnajemnik je prebival v sobi, v kateri ni bilo niti postelje niti ogrevanja. Strogo se je postil in neumorno delal brez počitka.
Leta 1696 se je iz Barcelone peš napotil v Rim, da bi tam od papeža dobil pooblastilo, da gre kot misijonar na Japonsko. Toda med potjo je zbolel in zato se je vrnil nazaj v Barcelono in tam misijonari. Posebej je skrbel za bolnike. Delal je čudeže.
Pred smrtjo je prosil, da so mu dečki zapeli Mati žalostna je stala in nato mirno izdihnil 23. marca 1702.
Pogreba se je udeležila velika množica ljudi. Pokopali so ga v Marijini cerkvi, kjer je služboval.
Za svetnika ga je razglasil papež PIj X. leta 1909.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Katarina Švedska: Hči svete Brigite Švedske
2030-03-24
Katarina je nadaljevala delo svoje matere sv. Brigite Švedske, sozavetnice Evrope.

Iz življenja …
Katarina se je rodila okoli leta 1331 na Švedskem kot četrta od osmih otrok Ulfa Gudmarssona in Brigite Švedske. Želela je postati redovnica, a se je na očetovo željo zelo mlada poročila s plemičem Egartom Kirnskim. Oba z možem sta soglašala, da živita v popolni vzdržnosti, kar v srednjem veku ni bilo nič nenavadnega.
Ko je bila leta 1350 z materjo v Rimu, je izvedela novico o moževi smrti. Od tedaj je Katarina spremljala mamo na njenih velikih romanjih in sodelovala pri njenih prizadevanjih za dobro Cerkve, ki je bila takrat zaradi papeževega bivanja v Avignonu v hudi stiski.
Po smrti svoje matere, ki je umrla 23. julija 1373 v Rimu, se je Katarina vrnila na Švedsko, kamor je prinesla tudi materino telo, ki ga je pokopala v samostanski cerkvi v Vadsteni, kamor je leta 1375 vstopila v znameniti samostan in postala opatinja. A kmalu nato se je vrnila v Rim, kjer je ostala pet let. Živela je v isti hiši, v kateri je umrla njena mati. Razlog za njeno bivanje v Rimu je bil postopek za kanonizacijo njene matere ter potrditev reda. Papež je red potrdil, kanonizacije svoje matere pa ni dočakala.
Umrla je 24. marca 1381 v Vadsteni na Švedskem. Glas o njeni svetosti se je razširil po vsaj Švedski. Na njeno priprošnjo se je zgodilo veliko čudežev. Vse to je pri njenih rojakih prebudilo željo, da bi jo videli med svetniki. Proces razglasitve za svetnico ni bil nikoli dokončan, je pa papež Inocenc VIII. leta 1484 dovolil njeno češčenje.

Upodobitve
Upodabljajo jo v redovni obleki benediktink, največkrat z jelenom, ker jo je po eni legendi ta žival rešila pred smrtno nevarnostjo.

Zavetnica
Je zavetnica nosečnic; priporočajo se ji tudi v strahu pred poplavami. Po eni od legend naj bi Katarina Rimljane in njihovo mesto rešila pred naraslo Tibero, ki je že prestopala jezove.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Montan in Maksima: Duhovnik in njegova žena
2030-03-26
O sv. Montanu in Maksimi ne vemo veliko, toda to, kar vemo, nam je dragoceno sporočilo in spodbuda.

Iz življenja …
Rimski martirologij 26. marca slavi sveta zakonca Montana in Maksimo, ki sta mučeništvo pretrpela v Sirmiju, v Panoniji (v današnji Hrvaški).
Montan je bil duhovnik, saj so se duhovniki takrat lahko ženili, Maksima pa je bila njegova soproga. Oba sta bila v času Dioklecijanovega preganjanja po celotnem cesarstvu (243–313) vržena v reko Savo v bližini današnje Srijemske Mitrovice.
Ob silnem preganjanju kristjanov sta se zatekla v Sirmij. Nekaj časa sta bila neopazna, potem pa je nekdo opazil njuno pobožno obnašanje in ju naznanil oblastem, da sta kristjana. Prijeli so ju skupaj še z nekaterimi drugimi kristjani. To je bilo leta 304.
Ker sta priznala Jezusa Kristusa kot Boga in nista želela darovati poganskim bogovom, sta bila vržena od nevernikov v morje.

Gradiva:

Sv. Montan in Maksima (v hr.) – 2:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=DIm9bCLvZ80

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Milada Praška: Za češko cerkveno samostojnost
2030-03-28
Češka svetnica Milada, znana tudi pod imenom Mlada ali Marija se je rodila v prvi polovici 10. stoletja, okoli leta 930/935 v Pragi na Češkem. Njeno krstno ime je bilo Marija, na Češkem Milada. Bila je najmlajša hči češkega kralja Boleslava I. Njena prababica je bila sv. Ljudmila, stric pa sv. Vaclav. Oba sta ji bila življenjska vzornika.
Miladin oče Boleslav I. je bil sprva velik nasprotnik krščanstva. Kmalu nato, ko je prevzel prestol, pa se je spreobrnil in si prizadeval za širitev krščanske vere. Milada se je na bavarskem dvoru v Regensburgu trudila za češko cerkveno samostojnost. Praga je dobila svojega prvega škofa Dietmarja leta 973. Kmalu je v bližini Prage nastal tudi prvi moški benediktinski samostan. Pri vsem tem je imel veliko vlogo tudi Miladin brat Boleslav II, ki je nasledil svojega očeta. Milada mu je veliko pomagala in posredovala v Rimu., kjer je vstopila v samostan benediktink, a se je kasneje na papeževo željo vrnila v Prago in tam ustanovila ženski samostan sv. Jurija blizu praškega gradu Hradčani, v katerem je bila prva opatinja. Bila je izobražena, poučena v Svetem pismu in polna krščanskih kreposti. Pri ljudeh je zaradi svoje pobožnosti in predanosti krščanski veri vzbujala posebno občudovanje. Imeli so jo za svetnico in ji pripisovali čudežne moči. Prizadevala si je za globoko molitveno življenje v samostanu, lepo bogoslužje ter za bogoslovno znanost in cerkveno umetnost.
Umrla je 8. februarja 994, spomin nanjo pa se obhaja 28. marca.

Upodobitve
Sv. Milado upodabljajo benediktinski obleki s knežjim pokrivalom ali krono v roki ter z opatovsko palico v roki.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Bertold: Puščavnik, ustanovitelj karmeličanov?
2030-03-29
Bl. Bertold je živel kot puščavnik …

Iz življenja …
Rodil se je v Solignacu blizu Limogesa (na zahodu osrednje Francije) in se šolal in posvetil v Parizu. Napotil se je na križarsko vojno skupaj s sorodnikom Aymericom, kasnejšim antiohijskim patriarhom, in prebival v Antiohiji med obleganjem Saracenov. Med obleganjem se mu je prikazal Jezus Kristus in obsodil slabe navade in grozodejstva krščanskih križarskih vojakov. Zato se je Bertold posvetil širjenju radostne vesti; antiohijske kristjane je spodbujal k molitvi in pokori, in mesto bo rešeno.
Okoli leta 1150 je na gori Karmel blizu Elijeve votline zgradil samostan in cerkev ter začel živeti kot puščavnik s skupino pobožnih menihov. Do konca življenja je sledil vzoru preroka Elije. Tako se je začel karmeličanski red, ki ga je vodil Bertold. Zanj je sestavil redovna pravila, zaradi česar ga nekateri štejejo za ustanovitelja in prvega poglavarja karmeličanov, ki jih je vodil petinštirideset let.
Pripisovali so mu dar prerokovanja in veliko čudežev.
Umrl je na Karmelu okoli leta 1195.
Število karmeličanov se je večalo in začasna pravila reda je leta 1209 potrdil jeruzalemski patriarh Albert, stalna pa papež Honorij III. leta 1226.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
