Zavod za pastoralno dejavnost Pridi.com

Sveti Jožef Kupertinski: Leteči svetnik
2029-09-18
Ko je leta 1663 v Osimu umrl minorit Jožef Kupertinski, je bilo njegovo ime znano že po vsej Evropi. Sodobniki so ga prepoznani kot dobrega spovednika, velikega spokornika in molilca ter ponižnega meniha. Najbolj pa je bil znan po svojih izrednih darovih, kot je dar lebdenja, in zaradi česar so ga imenovali »leteči svetnik«. Je zavetnik letenja, letalstva.

Iz življenja …
Jožef Marija Desa se je rodil 17. junija 1603 na jugu Italije, v Copertinu, kot najmlajši otrok. Otroštvo je preživel v revščini. Šolo je moral zaradi bolezni večkrat prekiniti. Zelo si je želel postati duhovnik, a so ga številni samostani zavrnili kot neprimernega, dokler ga leta 1626 končno niso sprejeli minoriti v samostanu della Grotella. Kljub velikemu trudi, je težko napredoval na duhovniški poti in leta 1628 prejel duhovniško posvečenje.
In zdaj so se na zunaj začeli kazati njegovi mistični darovi (zamaknjenja, dar čudežev in prerokovanja, videnja, videl je ljudem v srce in vest), ki so mu hitro prinesli slavo, a tudi številne križe. Sam si je prizadeval ostati ponižen in se veliko pokoril. Živel je zelo ubožno, v celici brez pohištva, spal na odeji na podu.
Zaradi ekstaze in lebdenja je vzbudil sum, da je prevarant. O njem je leta 1638 razpravljala inkvizicijska komisija v Neaplju in Rimu, a ga niso mogli spoznati za krivega. Čudež se je ponovil v kapeli samostana sv. Gregorja pred inkvizicijskimi sodniki. Tudi oni so ga videli, kako v zanosu lebdi v zraku.
Predstojniki so ga poslali v Assisi, kjer je ostal 14 let, kjer je še naprej imel tiste izredne milosti. Ljudje so še naprej stalno prihajali k njemu, tudi duhovniki in prelati, ki so se mu priporočali in ga prosili za nasvet. Zadnja leta svojega življenja je svetnik preživel v samostanu sv. Frančiška v Osimu pri Anconi v Italiji. Umrl je 18. septembra 1663. Za blaženega je bil razglašen leta 1753, za svetnika pa leta 1767.

Zavetnik
Je zavetnik letenja, letalstva in vesoljcev. Priporočajo se mu dijaki in študentje, zlasti tisti, ki opravljajo izpite, za srečo pri izpitih.

Upodobitve
Umetniki sv. Jožefa Kupertinskega najpogosteje upodabljajo v minoritskem habitu, največkrat kako lebdi v zraku ali leti. Ponekod ima upodobljen celo peruti.

Gradiva:

Sv. Jožef Kupertinski (v hr.) – 2:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=yI6AllA-HZc

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Januarij: "Čudež sv. Januarija"
2029-09-19
Sv. Januarij je zavetnik mesta Neapelj in čudodelnik. Znan je predvsem po »čudežu sv. Januarija«.

Iz življenja …
Sv. Januarij se je rodil v Neaplju ali v Beneventu v Italiji ugledni plemiški družini. Živel je na prehodu iz 3. v 4. stoletje. Bil je škof v Neaplju (nekateri viri navajajo Benevent).
Odločno je nasprotoval arijskemu krivoverstvu in bil zaradi tega napaden in preganjan. Mučeništvo je prestal v času Dioklecijana 19. septembra 305.
Staro izročilo pravi, da je med njegovim mučenjem eni od žena uspelo ujeti nekaj njegove krvi v posodo. To kri hranijo v katedrali v Neaplju in se vsako leto ob svetnikovih obletnicah (1. maja, 19. septembra in 16. decembra) za nekaj časa utekočini, nato pa se spet strdi. Ta »čudež sv. Januarija« je do danes nepojasnjen. Med Neapeljčani velja prepričanje, da zanje ne bi bilo dobro, če se kri v steklenih posodicah ne bi utekočinila. Če se čudež zgodi z zamudo ali pa se sploh ne, je to znamenje za preplah.

Zavetnik
Je zavetnik Neaplja, proti vulkanskim izbruhom.

Upodobitve
Umetniki sv. Januarija najpogosteje upodabljajo kot škofa z mečem, obdanega z zvermi, stoječega sredi plamenov. Nad evangelijem ima v levici običajno steklenički s krvjo, v desnici pa drži škofovsko palico.

Gradiva:

Sv. Januarij (v hr.) – 1:51 min: https://www.youtube.com/watch?v=IKkrjoQ2-s8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Andrej Kim Taegon in drugi: Korejski mučenci
2029-09-20
Sv. Andrej Kim Taegon in Pavel Chong sta korejska mučenca. Krščansko se je prek Kitajske širilo v Korejo, zlasti v 19. stoletju in pozneje.

O korejskih mučencih …
Tako kot v drugih deželah je bilo tudi v Koreji mnogo nasprotovanja, preganjanja in mučenja zaradi krščanske vere. V Koreji je preganjanje potekalo v več časovnih obdobjih, zlasti pa med leti 1839-1846 in 1866-1867. Mučenci so bili misijonarji, ki so prihajali iz evropskih dežel, pa tudi domači verniki in duhovniki.
Papež Janez Pavel II. je leta 1984 razglasil za svete okoli sto mučencev, ki so v Koreji neustrašno pričali za krščansko vero, na čelu katerih sta duhovnik Andrej Kim Taegon in katehist Pavel Chong. Med njimi so trije škofje, osem duhovnikov, ostali pa so laiki (ne-poročeni, mladi, stari, dečki).

Gradiva:

Sv. Andrej Kim Taegorn (v hr.) – 2:48 min: https://www.youtube.com/watch?v=jLdJdt3cMg4

Sveti Matej: Apostol in evangelist
2029-09-21
Sv. Matej je napisal Matejev evangelij, v katerem poudarja, da je Jezus Kristus Davidov, Abrahamov sin, in predvsem, da je dopolnil Staro zavezo. Matejev evangelij je med evangeliji najdaljši; obsega 28 poglavij.
Če je sv. Matevž vedren, prijetna bo jesen.

Iz življenja …
Sv. Matej se je rodil v 1. stoletju v Galileji. Samega sebe imenuje Matej, evangelist Marko pa ga imenuje Levi, Alfejev sin. Bil je carinik, Jud v službi rimskih okupatorjev. Takšne ljudi je narod sovražil. In prav takega carinika Jezus pokliče za apostola, verjetno je na njem odkril tudi pozitivne lastnosti. Poklical ga je: »Hodi za menoj« in Matej je vstal in šel za njim. Jezus ga je navznoter ganil z nevidnim sunkom svoje milosti.
Med Jezusovimi učenci je Matej veljal za bolj izobraženega; kot cestninar je bil gotovo vešč branja in pisanja, pa tudi Stara zaveza mu ni bila tuja, saj se je pogosto skliceval nanjo.
Napisal je evangelij, izročilo pravi da v Judeji in to v hebrejščini (aramejščini), ki je bil nato preveden v grščino.
Potem ko je zapustil Palestino, naj bi šel oznanjat evangelij v Etiopijo, kjer naj bi pretrpel mučeniško smrt. Njegove relikvije hranijo v Salernu na jugozahodu italijanskega “škornja”.

Zavetnik
Sv. Matej je zavetnik knjigovodij, finančnih in bančnih uslužbencev, carinikov, priprošnjik proti alkoholizmu.

Upodobitve
Umetniki sv. Mateja najpogosteje upodabljajo z angelom oz. otrokom (Sinom človekovim) ob sebi, pogosto ima ob sebi zvitek ali knjigo. Upodobljen je kot starejši človek z dolgo brado. Njegovi drugi atributi so še: mošnjiček, sekira, meč, plačilna miza.

Gradiva:

Sv. Matej (v hr.) – 4:18 min: https://www.youtube.com/watch?v=6JXcV7JhqQ8

Sv. Matej (v ang.) – 2:10 min: https://www.youtube.com/watch?v=2A1bNBUpiKc

Zgodba o sv. Mateju (v ang.) – 16:01 min: https://www.youtube.com/watch?v=RbPecmTJ-k8

Poklic, navdihnjenje in mučeništvo sv. Mateja
Kadarkoli pridem v Rim vedno pohitim v cerkev svetega Ludvika Francoskega in stopim po cerkvi do kapele, ki se nahaja desno od glavnega oltarja. Ustavim se, če ni več poletje, vržem kovanec za 100 lir v avtomat, da se prižgo luči in opazujem – bogve katerikrat – svetega Mateja, ki ga je naslikal slikar Caravaggio.
Na levi steni je predstavljen poklic svetega Mateja. Cariniki ostrih obrazov sedijo za mizo – med njimi je deček, ki bo imel nekoč prav tako neusmiljen obraz – s pohlepnimi očmi preštevajo denar. Na vratih se je v senci pojavil človek, ki je stegnil svojo dolgo roko. Eden izmed carinikov je dvignil glavo. Njegove oči so se srečale z neznancem na pragu in z njegovo dolgo iztegnjeno roko. Ne da bi umaknil pogled s Skrivnostnega, je Matej pokazal nase in brez besed vprašal: »Ali jaz?«
Jezus je prišel v skrivališče bančnikov, si med njimi enega izbral in ga poklical. Ni šel v tempelj, kjer so bili dostojanstveniki in pismouki; njegovo oko se ni ustavilo na farizeju, ki se je do malenkosti držal božjega zakona in preziral carinike, ki niso bili tako tenkovestni. Jezus je iztegnil svojo roko iz polmraka k Mateju, ki ni sovražil denarja, ki je znal krasti in goljufati; ki je imel rad to, kar se vidi in otipa in se ni prav nič zanimal za neminljivo. Ali jaz? Jezus je v zgodovini nadaljeval s tako prakso. Poklical je tiste, ki so najmanj pričakovali; išče take, ki zijajo od začudenja, ko zagledajo njegovo roko, ki prihaja iz mraka in se sprašujejo: »Ali jaz?« Gre mimo tistih, ki se imajo za bolj poklicane, bolj vredne in bolj pripravljene. Ali jaz?
Na oltarju kapele je nesmrtni Caravaggio naslikal navdihnjenje svetega Mateja. To navdihnjenje je prišlo nepričakovano. Ni uspel niti sesti na stol, le z eno nogo se je nekako usedel. Stol je v takem položaju, da bo vsak trenutek padel, ena noga je v zraku. Mateja pa to ne zanima, ves se je predal angelu, ki mu govori besede, on pa si jih beleži s točnostjo bančnika in neposrednostjo cestninarja. Človeka, ki ga je Jezus poklical in ki se je odločil, da bo šel za njim in njegovim naukom, je presenetilo navdihnjenje. Prišlo je v takem trenutku, ki ga je lahko najmanj pričakoval in ni uspel niti sesti; sili ga, da si to zapiše, ne s peresom in črnilom, ampak z delom in trudom, ne na papirus, ampak v knjigo življenja. Tako hitro, tako nenadoma in tako nevarno. Če se stol premakne, bo padel.
Na desni strani je večni Caravaggio predstavil mučeništvo svetega Mateja. Apostol umira na tleh pod udarci, obkrožen je z mišičastimi ljudmi; ali ni med nasilniki tudi deček z nežnim obrazom, ki je bil v skrivališču takrat, ko je Učenik poklical Mateja? Angel prihaja, da bi Mateju izročil palmo mučeništva – palmo zmage. To je usoda, ki doleti tistega, ki je šel za dolgo iztegnjeno roko, ki je vabila iz teme, iz Skrivnosti; vržen je bil na tla zaradi svoje telesne slabosti in zaradi hudobije drugih. Toda palma nikoli ne ovene.
Kadarkoli pridem v Rim – to ni tako malokrat – pohitim v cerkev svetega Ludvika Francoskega in gledam – moj Bog, kdove katerikrat – poklic, navdihnjenje in mučeništvo svetega Mateja na Caraggiovem platnu. Ko boste prišli v Rim – prej ali slej – pojdite k svetemu Ludviku Francoskemu … Ali jaz?
Povzeto po Ivanu Golubu in oblikovano v PPS Božji klic sv. Mateja

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Mavricij: Prvi temnopolti svetnik?
2029-09-22
Sv. Mavricija častijo predvsem na nemškem in francoskem jezikovnem področju; tam veliko otrok nosi njegovo ime. V Sloveniji so mu posvečene tri cerkve.

Iz življenja …
Sv. Mavricij se je rodil okoli leta 250 po vsej verjetnosti na teritoriju današnjega Sudana, kjer se je krščanstvo zgodaj ukoreninilo. Po izročilu je bil sv. Mavricij rimski poveljnik 6600 članske Tebajske legije, ki je bila večinoma krščanska. Tebajska je imenovana zato, ker so bili njeni vojaki večinoma iz pokrajine Tebaide v Gornjem Egiptu. Mavricij je skrbel za njihovo telesno in duhovno formacijo.
Mavricijevi legionarji so bili leta 285 poslani čez Alpe na ozemlje današnje Švice z nalogo, da nekje naredijo red in ustavijo vzpon krščanstva. Ker so zavrnili ukaz cesarja Maksimijana v zvezi s pobijanjem nedolžnih ljudi in darovanjem malikom, jih je leta 286 dal surovi in kruti cesar vse poklati na kraju, kjer je danes mesto in opatija St. Maurice (St. Moritz) ob reki Rhoni v Švici.

Upodobitve
Umetniki sv. Mavricija najpogosteje upodabljajo kot rimskega poveljnika ali viteza s kopjem in zastavo, od leta 1250 tudi kot temnopoltega Mavra. Mavricij je bil namreč po vsej verjetnosti črnec, kajti njegovo ime v latinščini pomeni Maver oz. zamorec (črnec) – v starem veku se je severozahodna Afrika imenovala Mavretanija.

Zavetnik
Sv. Mavricij je zavetnik vojakov, orožarjev, konj, trgovcev, vinske trte, barvarjev, stekloslikarjev, izdelovalcev klobukov idr. poklicev; je priprošnjik v bojih, proti protinu in obsedenosti.

Cerkve v Sloveniji
Pri nas sta sv. Mavriciju posvečeni dve župnijski cerkvi, in sicer v župniji Jurklošter (celjska škofija) in Šmarca – Duplica (ljubljanska nadškofija) ter ena podružnična cerkev v župniji Dobrnič (kraj Šmaver Rdeči Kal).

Gradivo:

Sv. Mavricij – Prvi temnopolti svetnik (v ang.) – 14:40 min

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti pater Pij: Stigmatik našega časa
2029-09-23
Vrsto let so se množice romarjev zbirale pri samostanu v italijanskem kraju San Giovanni Rotondo, da bi videle duhovnika s stigmami. Kjerkoli Italijani živijo in delajo, je zagotovo podoba p. Pija iz Pietrelcine.
Vsako leto njegov grob obišče okrog 7 milijonov ljudi, to je dvakrat več kot Lurd.

Iz življenja …
Sv. Pij se je rodil 25. maja 1887 kot drugi od osmih otrok v kmečki družini v Pietrelcini v Italiji. Že naslednji dan je bil krščen in dobil ime Frančišek (Francesco). Zgodaj so opazili, da je veliko molil, malo spal in iskal tišino.
Pri šestnajstih letih je vstopil h kapucinom in prevzel redovno ime Pij. Doma so bili vsi srečni. Leta 1910 je postal duhovnik. Do leta 1915 je služil kot kaplan v svojem kraju in iz zdravstvenih razlogov bival pri svojih starših. Leta 1916 so ga poslali v samostan San Giovanni Rotondo, kjer je ostal do svoje smrti. Na mestu, kjer je bila od leta 1910 opazna pordelost kože, so se 20. septembra 1918 pojavile stigme – krvave rane na rokah in drugih mestih Kristusovih ran – ki so bile vidne vse do njegove smrti. Kljub temu, da jih je skušal prikriti z rokavicami, je p. Pij hitro zaslovel. V samostan so prihajali ljudje od daleč, da bi bili pri njegovi sv. maši in spovedi, da bi dobili njegov nasvet in tolažbo. Poleg drugih nadnaravnih sposobnosti je imel namreč tudi dar branja v dušah. Sredi tolikšnega občudovanja, pa si je sam želel biti samo ubogi brat, ki moli. Celi dan in velik del noči je preživel v pogovoru z Bogom. Ljubezen do bližnjega je v celoti izkazal tako, da je več kot petdeset let sprejemal velike množice ljudi, ki so se obračali nanj za spoved, nasvet in tolažbo. »Nadlegovali« so ga povsod: v cerkvi, zakristiji, samostanu. A on ni nikogar zavrnil. Obujal jim je vero, delil milost in prinašal luč. P. Pij je imel dar bilokacije, torej je lahko bil hkrati na različnih krajih, med drugim pa je Karlu Wojtyli napovedal izvolitev za papeža in poskus atentata leta 1981.
Hkrati pa je naraščal tudi skepticizem s strani njegovega reda in Vatikana. Leta 1922 so njegovo pastoralno delovanje omejili. To je bil hud udarec za p. Pija. Vernike pa to ni zanimalo. K njemu je prihajalo vedno več romarjev, ki so jih organizirale v lastni režiji molitvene skupine, p. Pij pa je nanje polagal roke. Zlasti v revnih, trpečih in bolnih je videl Kristusovo podobo in se jim posebej daroval. Dolga leta je bolečine v ranah prenašal z osupljivo mirnostjo. Od leta 1940 je s pomočjo številnih donacij zgradil eno največjih klinik v Italiji, ki se je odprla leta 1956.
Ko je leta 1968 umrl, so ga v prisotnosti 100.000 ljudi pokopali v kripti samostanske cerkve. Za svetnika je bil razglašen leta 2002.
»Svetost pomeni presegati sebe; pomeni popolno zmago nad vsemi našimi strastmi; pomeni resnično in stalno prezirati sebe in zemeljske stvari, dokler nimamo rajši uboštva kot bogastva, ponižanja bolj kot časti, bolečine bolj kot užitka.«

Molitev sv. patra Pija
O Jezus, moj Jezus, daj mi otroško srce, čisto in prozorno kakor studenec.
Božja Mati, izprosi mi preprosto srce, ki ne bo preobčutljivo v trpljenju,
srce velikodušno za žrtve, nežno in sočutno,
zvesto in plemenito, ki ne išče maščevanja za žalitve.
Napravi blago in ponižno moje srce, ki ljubi, ne da bi zahtevalo ljubezen;
veselo, da ne pomeni nikomur nič, da more živeti samo v Srcu tvojega Sina.
Napravi moje srce veliko, da ga nobena težava ne potre,
nobena nehvaležnost ne zapre, nobena brezbrižnost ne utrudi;
srce, ki bo trpelo samo za čast Jezusa Kristusa,
ranjeno od Njegove ljubezni, katere rana se zaceli samo v nebesih. Amen.

Molimo
Dobri Oče,
na priprošnjo sv. Pija iz Pietrelcine
vzbudi v meni željo po molitvi in
popolnem sprejemanju mojega križa.
Amen.

Gradiva:

PESEM bratov kapucinov – Pater Pij (3:35 min): https://www.youtube.com/watch?v=K3RcC0XDWAE

Sv. Pij – dokumentarni FILM (v hr.) – 19:18 min: https://www.youtube.com/watch?v=-dOp4ybfRfE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Anton Martin Slomšek: Prvi slovenski blaženi
2029-09-24
God bl. Antona Martina Slomška obhajamo 24. septembra. Na nedeljo, ki je po datumu najbližje njegovemu godu, pa obhajamo t. i. Slomškovo nedeljo.

Iz življenja …

Bl. Anton Martin Slomšek se je rodil 26. novembra 1800 na Slomu pri Ponikvi kot prvi od osmih otrok v kmečki družini. Mati je na porodu osmega umrla. Na Ponikvi se je odlikoval kot najboljši učenec nedeljske šole, ki jo je vodil kaplan Jakob Prašnikar. Čeprav naj bi na očetovo željo ostal na kmetiji, sta mati in Prašnikar dosegla, da je šolanje nadaljeval. Šolal se je v Celju, Ljubljani, Senju in Celovcu, kjer je stopil v semenišče in bil 8. septembra 1824 posvečen v duhovnika. Ponudbo predstojnikov za doktorski študij je odklonil, ker mu je bilo pri srcu dušno pastirstvo.

Kot kaplan je služboval na Bizeljskem in pri Novi Cerkvi. Od 1829 do 1838 je bil duhovni voditelj bogoslovcev v celovškem bogoslovju, potem pa šest let župnik v Vuzenici, kjer je napisal izredno uspeli priročnik za nedeljske šole z naslovom Blaže in Nežica v nedeljski šoli. Leta 1844 je postal kanonik na škofiji v Št. Andražu v Labotski dolini (v današnji Avstriji), a se je po dveh letih vrnil v Celje, kjer je prevzel službi župnika in opata. Slomšek je bil odličen pridigar. Veliko je tudi pisal; tudi pesmi, od katerih je mnogo ponarodelih. Kot veliki buditelj narodne zavesti je odločno zagovarjal slovenstvo, vrednost materinega jezika in dolžnost živeli iz duhovnih in narodnih korenin.
A. M. Slomšek, Tomaž Perko
5. julija 1846 je bil v salzburški stolnici posvečen v škofa. V letu 1859 je prenesel sedež škofije iz Št. Andraža na Koroškem v Maribor ter preuredil škofijske meje. Močno si je močno prizadeval za oblikovanje duhovnikov, z ljudskimi misijoni in knjižicami pa je pri vernikih poglabljal vero. Umrl je 24. septembra 1862 v Mariboru; pokopali so ga na mariborskem mestnem pokopališču, leta 1941 so njegove posmrtne ostanke prenesli v frančiškansko cerkev, 1978 pa v stolnico.
Tik pred svojo smrtjo je zapisal:
»Ko sem postal duhovnik, sem upal da bom srečen; ko sem postal župnik, sem začel biti zaskrbljen; in če kot škof premislim svoje dolžnosti, veliko odgovornost in napore; tedaj se moram tresti…«

Postopek za beatifikacijo
Postopek je potekal v treh obdobjih. Prvo imenujemo pripravljalno in je trajalo do leta 1925 (63 let), sledil je škofijski del postopka v Mariboru. Leta 1962 je bila zbrana dokumentacija posredovana v Rim. Tam se je začel t. i. apostolski del postopka, ki se je končal 19. septembra 1999, ko je Antona Martina Slomška za blaženega slovesno razglasil papež Janez Pavel II. v Mariboru.

Postulator
Msgr. dr. Marjan Turnšek, zaslužni nadškof
Molitev za kanonizacijo
Nebeški Oče!
Blaženi škof Anton Martin Slomšek
je luč na poti našega krščanskega življenja.
Naj nas spremlja njegov zgled
in podpira njegova priprošnja,
da bomo v edinosti s teboj
in med seboj napredovali v veri,
upanju in ljubezni in bodo uslišane
naše prošnje za njegovo kanonizacijo.
To prosimo, po Kristusu našem Gospodu.
Amen.

Po Slomšku je poimenovanih mnogo ustanov, krajev in zgradb
Je glavni zavetnik celjske škofije. V tej škofiji sta mu posvečeni kar dve župniji (Celje – Bl. Anton Martin Slomšek, Velenje – Bl. Anton Martin Slomšek), a obe sta še brez župnijskih cerkva.
Cerkve v Sloveniji: Slomšku so posvečene tri cerkve, ena župnijska (župnija Maribor – Košaki) in dve podružnični, in sicer v župniji Sv. Jedrt Nad Laškim (v kraju Rečica) ter v župniji Črensovci (v kraju Gornja Bistrica). Posvečene so mu tudi kapele, in sicer v župniji Beltinci, Križevci pri Ljutomeru, Sv. Duh – Veliki trn, Maribor – Sv. Janez Krstnik v bogoslovnem semenišču) …
Od leta 1985 mariborska škofija podeljuje Odličje škofa A. M. Slomška, od leta 1999 se podeljuje Slomškovo bralno priznanje. Obstoji tudi Slomškova romarska pot.

Gradiva:

VIDEO pesem Glej že sonce zahaja (A. M. Slomšek) – 4:13 min

PESEM o A. M. Slomšku – 3:18 min

VIDEO pesem En hribček bom kupil (A. M. Slomšek) – 2:30 min
KNJIGA Otrok Luči. Zgodovinska povest o Antonu Martinu Slomšku, F. Hrastelj, Družina 2005.
Blaženi Anton Martin Slomšek, Majda Strašek Januš, Ognjišče.

Več na spletni strani Nadškofije Maribor >>>
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Nikolaj iz Flüe: Zavetnik ločenih
2029-09-27
Svetega Nikolaja iz Flüe oz. brata Klausa so ljudje častili kot svetnika že za časa njegovega življenja. Zakaj?

Iz življenja …
Sv. Nikolaj iz Flüe se je rodil leta 1417 v premožnejši kmečki družini na gori Flüe v Švici. Že v mladih letih je bil zelo pobožen in je kazal mistične darove.

Poročil se je z Dorotejo Wyss in imela sta deset otrok. Vedno in povsod je spodbujal mir. Ko je bil vpoklican v vojsko, je ščitil žene in otroke ter zavzeto varoval in rešil številne samostane in cerkve. Pravijo, da se je v eni roki boril z mečem, v drugi pa z rožnim vencem.
Po mnogih videnjih se je leta 1467 odločil za puščavniško življenje. V dogovoru s svojo ženo in otroci se je umaknil v sotesko Ranft, kjer je puščavniško živel dvajset let. Jedel ni ničesar, razen svetega obhajila.
Pri tem »živečem svetniku«, ki so ga klicali »brat Klaus«, so iskali nasvet ljudje vseh slojev od blizu in daleč. S svojim političnim vplivom je leta 1481 rešil enotnost švicarske konfederacije, in zaradi česar velja za glavnega zavetnika Švice. Njegov kip je v poslopju zvezne vlade v Bernu.
Umrl je v puščavi leta 1487, star sedemdeset let.

Upodobitve
Sv. Nikolaja umetniki najpogosteje upodabljajo kot suhega bradatega puščavnika s palico in rožnim vencem.

Zavetnik
Je zavetnik Švice, papeške švicarske garde, v težavah v zakonu, velikih družin, ločenih zakoncev.

Gradivo:

Nikolaj iz Flue – Brat Klaus (v nem.) 35:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=iOEdE5DuZm4

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vincencij Pavelski: Ustanovitelj lazaristov
2029-09-27
Sv. Vincencij Pavelski je apostol krščanske ljubezni. Ustanovil je misijonsko skupnost lazaristov, skupaj s sv. Ludoviko de Marillac pa Družbo hčera krščanske ljubezni, znane kot usmiljenke.

Iz življenja …
Sv. Vincencij Pavelski se je rodil leta 1581 kot tretji izmed šestih otrok v kmečki družini nedaleč od Daxa v jugozahodni Franciji. V otroških letih je pasel živino.
Ker je bil bistre glave je šel na šolanje v Dax in nato v Toulouse. Leta 1600 je bil posvečen v duhovnika ter nadaljeval študij. Kmalu nato so ga, ko je bil na poti iz Marseilla v Toulouse, ujeli turški morski roparji, ga vklenili in odpeljali v Afriko, kjer je dve leti preživel kot suženj med muslimani. V tem času je bil trikrat prodan. Zadnji njegov lastnik je bil odpadli duhovnik, ki se mu je prebudila vest, potem ko je njegova žena sv. Vincenca zelo rada poslušala prepevati krščanske pesmi. Možu je potem očitala, kako je mogel odpasti od tako lepe vere. Prepudila se mu je vest, tako da je skupaj z Vincencem in ženo ušel na ladjici in se izkrcal v Franciji.
Leta 1608 je prišel v Pariz, kjer je spoznal kardinala Berulla, močno duhovno osebo, in tudi sam začel živeti resnejše duhovno življenje. Vse bolj je bil aktiven v pastorali in tudi druge spodbujal k skrbi za uboge.
Leta 1625 je ustanovi misijonsko skupnost lazaristov, katere glavno poslanstvo je oznanjevanje evangelija ubogim, zlasti z ljudskimi misijoni. To družbo duhovnikov je poimenoval po matičnem samostanu sv. Lazarja v Parizu.
Leta 1633 je skupaj s sv. Ludoviko de Marillac (goduje 15. marca) ustanovil še Družbo hčera krščanske ljubezni oz. usmiljenke, kateri glavna skrb so bolniki in ubogi.
Bil je zelo aktiven, prisoten na cerkvenem, državnem in vojnem področju.
Umrl je leta 1660.

Zavetnik
Sv. Vincencij Pavelski je zavetnik krščanskih dobrodelnih ustanov, lazaristov, usmiljenk, sirot …

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo v duhovniški obleki, obdanega z otroki, sužnji ali jetniki. Na nekaterih upodobitvah v roki drži goreče srce. Obstoji tudi njegov avtentični portret, na katerem ja naslikan kot dobrotljiv starejši moški s čepico na glavi.

Gradiva:

MISLI, CITATI Sv. Vincencija Pavelskega

Sv. Vincencij Pavelski (v hr)- 3:09 min: https://www.youtube.com/watch?v=ZknAoF-Hz_o

Sv. Vincencij Pavelski (v ang.) – 2:51 min: https://www.youtube.com/watch?v=z09a627Atto

Zgodba o sv. Vincenciju Pavelskem (v ang.) – 10:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=0RHBqt3nads

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Mihael, Gabrijel in Rafael: Nadangeli
2029-09-29
Na današnji dan Cerkev se s skupnim praznikom spominjamo vseh treh nadangelov oz. božjih poslancev s posebnimi nalogami, ki jih omenja Sveto pismo: sv. Mihaela, Gabrijela in Rafaela.
Na ta dan so namreč posvetili rimsko cerkev sv. Mihaela, katerega praznik je znan že v 5. stoletju.

Molimo
O, vi, sveti nadangeli, pridite s svojimi trumami in svojo močjo!
Pokažite nam, ljudem, svojo moč in pomoč,
da se nam srce razvname v Božjo čast in
v čast Marijino, vaše in naše Kraljice. Amen.

Sv. Mihael
Sv. Mihael pomeni »Kdo je kakor Bog?« Nadangel Mihael je v Svetem pismu omenjen petkrat, najpogosteje v Danielovi knjigi. Še posebno je pomembno besedilo v knjigi Razodetja (Raz 12,7-9), zaradi katerega Mihael velja za vrhovnega angela in kneza nebeške vojske. V Stari zavezi je češčen kot varuh izvoljenega ljudstva, v Novi zavezi pa kot zavetnik umirajočih, ki tehta ob smrti duše.

Molimo
Sveti nadangel Mihael, brani nas v boju,
bodi nam v pomoč zoper zlobnost in
zalezovanje hudega duha.
Ukroti naj ga Bog, ponižno zato prosimo.
In ti, vodnik nebeške vojske,
satana in druge hudobne duhove,
ki hodijo po svetu v pogubo duš,
z božjo pomočjo v pekel pahni.
Amen.

Nastanek te molitve
Papež Leon XIII. (1903) je imel nekoč po sv. maši videnje, da satan in njegovi ne bodo dosegli svojega cilja, in to zaradi molitev, dobrih del in žrtev. Videl je tudi, da bo v tem boju za življenje in smrt predvsem igral veliko vlogo nadangel Mihael, ko bo delil najsilnejšo moč. Ta prikazen je napotila papeža, da je napisal to molitev k njemu, ki je bila še v 60-ih letih prejšnjega stoletja predpisana po vsaki sv. maši. Mnogi so jo uporabljali kot eksorcistično molitev za izganjanje hudega duha. Bog nam po njej daje mnogo milosti in veliko zaščito nadangela Mihaela.

Sv. Gabrijel
Gabrijel pomeni »Božja moč«. Tudi on je omenjen v Danielovi knjigi (8,16-26), a njegova najpomembnejša naloga je bila oznanjenje učlovečenja Božjega Sina (Lk 1,26-38). Potem ko je Zahariji oznanil rojstvo Janeza Krstnika, je šest mesecev kasneje Mariji oznanil rojstvo Božjega Sina in ji razložil, kako se bo to zgodilo.
Papež Pij XII. ga je razglasil za zavetnika telekomunikacij: telegrafa, telefona, radia in televizije.

Sv. Rafael – Angel zdravljenja

(Bogoslužni spomin nadangela Rafaela se je sprva obhajalo ločeno, 24. oktobra, pozneje pa je bil združen z godom že omenjenih dveh nadangelov in ga obhajamo tudi na današnji dan).
Rafael pomeni »Bog je ozdravil« ali »Božje zdravilo« in je omenjen v Tobitovi knjigi. Ozdravi Tobita in Saro.
Je zavetnik potnikov.

Cerkve v Sloveniji
Nadangelu Mihaelu je v Sloveniji posvečenih 66 cerkva (27 župnijskih, 39 podružničnih) in šest kapel, kot je razvidno iz spodnje tabele.

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene nadangelu Mihaelu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Biljana (KP škofija)

2.
Bloke (LJ nadškofija)

3.
Čatež – Zaplaz (NM škofija)

4.
Črešnjevec (MB nadškofija)

5.
Dovje (LJ nadškofija)

6.
Gorenje Polje (KP škofija)

7.
Grosuplje (LJ nadškofija)

8.
Kamnje (KP škofija)

9.
Kobjeglava (KP škofija)

10.
Krkavče (KP škofija)

11.
Ljubljana – Barje (LJ nadškofija)

12.
Lokev (KP škofija)

13.
Mengeš (LJ nadškofija)

14.
Novo mesto – Šmihel (NM škofija)

15.
Pilštajn (CE škofija)

16.
Pišece (CE škofija)

17.
Radlje ob Dravi (MB nadškofija)

18.
Rovte (LJ nadškofija)

19.
Skopo (KP škofija)

20.
Šmihel (KP škofija)

21.
Šmihel nad Mozirjem (CE škofija)

22.
Šmihel pri Žužemberku (NM škofija)

23.
Šoštanj (CE škofija)

24.
Tinjan (KP škofija)

25.
Veržej (MS škofija)

26.
Vransko (CE škofija)

27.
Žetale (CE škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene nadangelu Mihaelu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Banja Loka (NM škofija)
Borovec – razvaline?

2.
Batuje (KP škofija)
Selo (++)

3.
Boštanj (NM škofija)
Kompolje (++)

4.
Bučka (NM škofija)
Dolenje Radulje

5.
Čatež ob Savi (NM škofija)
Cerina

6.
Črmošnjice (NM škofija)
Nova Gora – razvaline

7.
Črnomelj (NM škofija)
Desinec (++)

8.
Dobovec (LJ nadškofija)
Završje

9.
Dole pri Litiji (LJ nadškofija)
Velika Goba (++)

10.
Duplje (LJ nadškofija)
Zgornje Duplje

11.
Fram (MB nadškofija)
Fram (++)

12.
Goče (KP škofija)
Erzelj

13.
Hinje (NM škofija)
Polom

14.
Hoče (MB nadškofija)
Razvanje (++)

15.
Horjul (LJ nadškofija)
Samotorica (++)

16.
Hrenovice (KP škofija)
Šmihel

17.
Hrušica (KP škofija)
Male Loče

18.
Ig (LJ nadškofija)
Iška vas

19.
Ilirska Bistrica (KP škofija)
Dolnji Zemon

20.
Kranj – Drulovka/Breg (LJ nadškofija)
Drulovka

21.
Laško (CE škofija)
Šmihel

22.
Log pod Mangartom (KP škofija)
Strmec

23.
Osilnica (NM škofija)
Papeži (++)

24.
Peče (LJ nadškofija)
Peške Kandrše

25.
Planina pri Rakeku (LJ nadškofija)
Jakovica

26.
Poljane – Dolenjske Toplice (NM škofija)
Nova gora

27.
Radmirje (CE škofija)
Radmirje

28.
Semič (NM škofija)
Vavpča vas

29.
Sladka gora (CE škofija)
Pod Nunsko goro

30.
Smlednik (LJ nadškofija)
Moše

31.
Sora (LJ nadškofija)
Dol

32.
Šempas (KP škofija)
Šmihel

33.
Šenčur (LJ nadškofija)
Olševek (++)

34.
Temnica (KP škofija)
Lipa

35.
Tolmin (KP škofija)
Ljubinj

36.
Trebnje (NM škofija)
Dečja vas

37.
Veliki Gaber (LJ nadškofija)
Mali Gaber

38.
Videm – Krško (CE škofija)
Stara vas

39.
Vinica (NM škofija)
Damelj (++)

KAPELE:

1.
Ankaran (KP škofija)
Lovran – Čampore (++)

2.
Izola (KP škofija)
Izola (++)

3.
Jarenina (MB nadškofija)
Jarenina (++)

4.
Kubed (KP škofija)
Kubed (++)

5.
Libeliče (MB nadškofija)
Libeliče

6.
Sostro (LJ nadškofija)
Sostro (++)

Gradiva:

Praznik nadangelov (v ang.) – 1:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=nimeh0094yg

Nadangeli sv. Mihael, Gabrijel in Rafael (v hr.) – 5:04 min: https://www.youtube.com/watch?v=iGTtWKUp4gI

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Terezija Deteta Jezusa: "Mala cvetka" s svetniškimi starši
2029-10-01
Sv. Terezija Deteta Jezusa (god 1. oktober) je živela kratko, skrito in zelo preprosto življenje, po smrti in objavi njenih spisov pa je postala ena najbolj priljubljenih svetnic. Na smrtni postelji je obljubila, da bo po smrti trosila vrtnice iz nebes.
Leta 2015 sta bila za svetnika razglašena tudi njena pobožna starša (god 12. julija).

Iz življenja …
Sv. Terezija Deteta Jezusa se je rodila kot Marija Terezija Frančiška 2. januarja 1873 kot deveti otrok dokaj premožnih zakoncev Ludvika (urar in draguljar) in Zelije Martin (izdelovalka čipk) v francoskem mestu Alençn.
Po materini smrti se je oče vdovec preselil s svojimi petimi preživelimi hčerami v Lisieux. Kot deklica je v svojem duhovnem življenju čudežno napredovala. Po zgledu svojih starejših sester je želela takoj vstopiti v karmel, a je morala čakati do šestnajstega leta. Šele tedaj je lahko vstopila v karmeličanski red v Lisieuxu z redovnim imenom svoje vzornice, sv. Terezije Avilske.

Sv. Terezija Deteta Jezusa je živela kratko, a zelo intenzivno in globoko duhovno življenje. Kmalu je ugotovila svoj poklic: na skrivaj moliti in svoje trpljenje žrtvovati za duhovnike, pozabiti nase in delati majhna dela ljubezni, ker ni verjela, da bi lahko opravljala velika dela.
Prebrala je dela sv. Janeza od Križa, kar je bilo za mlado karmeličanko dokaj nenavadno, občudovala je mučeništvo karmeličank iz Compiègne, ki so bile žrtve francoske revolucije in leta 1894 zase končno našla »malo pot«, s katero je pokazala, da je svetost mogoče doseči tudi z opravljanjem vsakodnevnim malih del z veliko ljubezni in ostati majhna pred Bogom.
Po naročilu predstojnice je začela pisati svoje spomine iz otroških let in razmišljanja. Ti spomini so izšli v knjigi z naslovom Povest duše, ki je bila prevedena v številne jezike.
Umrla je 30. septembra 1897 v Lisieuxu v sluhu svetosti, stara komaj 24 let. Na smrtni postelji je obljubila, da bo po smrti trosila vrtnice iz nebes – s tem je imela v mislih milosti, ki jih je hotela iz ljubezni do vseh ljudi izprositi od Boga.

Češčenje
Njeno češčenje se je hitro razširilo. Za svetnico je bila razglašena leta 1925, dve leti kasneje pa imenovana skupaj s sv. Frančiškom Ksaverijem za zavetnico misijonov. Zaradi njenih dragocenih spisov jo je papež sv. Janez Pavel II. leta 1997 razglasil še za cerkveno učiteljico. Nad njenim grobom je zrasla mogočna bazilika, v katero letno prihaja ogromno število vernikov in je takoj za Lurdom najbolj priljubljen romarski kraj v Franciji.

Upodabljanje
Umetniki jo upodabljajo kot ljubko kodrasto deklico ali kot mlado karmeličansko milega obraza in pogleda, s cvetjem v naročju in križem.

Zavetnica
Je zavetnica Francije, karmeličank in misijonov.

Cerkve v Sloveniji

Pri nas je Tereziji Deteta Jezusa posvečena župnijska cerkev Kodeljevo v Ljubljani.

Gradiva:

MISLI Terezije Deteta Jezusa: “Po smrti bom trosila cvetje iz nebes”

KARMELIČANKE, izdane knjige v slov.: http://karmelicanke.rkc.si/karmelski-svetniki/sv-terezija-deteta-jezusa-presvetega-oblicja/

Sv. Terezija Deteta Jezusa (v hr.) – 4:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=mcSOzM4FHhQ

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Evald: Dva Evalda črnolasi in plavolasi
2029-10-03
Obstajata dva sv. Evalda, ki sta se rodila v istem kraju, oba bila redovna brata ter mučeništvo pretrpela na isti dan. Enega so zaradi njegove barve las poimenovali »Črni«, drugega pa »Beli« Evald.

Iz življenja …
Črnolasi in plavolasi sv. Evald sta bila rodna brata, bratranca ali zgolj brata po veri.
Šolala sta se na Irskem. Zlasti črnolasi Evald je bil odličen poznavalec Svetega pisma, oba pa sta bila zelo pobožna in pogumna.
Proti koncu 7. stoletja so ju poslali kot oznanjevalca na pogansko Saško, da bi tam misijonarila. Evangelij sta oznanjala tako goreče, da ju tudi grožnje razjarjenih poganov niso mogle odvrniti od njunega dela.
Ko sta nekoč spet pridigala, so ju napadli. Plavolasega Evalda so ubili z mečem, črnolasega pa so ubili po strašnem mučenju. Njuni trupli so vrgli v reko. To se je zgodilo 3. oktobra leta 693 v Dortmundu.
Legenda pravi, da je voda trupli nesla proti toku in da ju je obdajal svetel sij, da so ju lahko našli in pokopali.
Pozneje je frankovski kralj Pipin dal njuni trupli prepeljati v Köln, kjer so ju v srednjem veku zelo častili.

Gradiva:

Dva Evalda (v ang.) – 2:51 min: https://gloria.tv/post/LKzR94hFCbVp4rvz6mFZLxpRD

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Marija Favstina Kowalska: Glasnica Božjega usmiljenja
2029-10-05
5. oktobra praznujemo god sv. Marije Favstine Kowalske, poljske redovnice in mistikinje, ki je spodbujala pobožnost, znano kot Božje usmiljenje.

Iz življenja …
Sv. Favstina se je rodila 25. avgusta 1905 kot tretji izmed desetero otrok v revni in pobožni družini v poljski vasi Glogowiec. Pri krstu so ji dali imel Helena. Dvajsetletna je vstopila v Kongregacijo sester Marije Usmiljenja in prejela redovno ime Marija Favstina. Po raznih samostanih je vse življenje opravljala preprosta dela: bila je kuharica, vrtnarica in vratarica.
Ta preprosta in skromna redovnica je po posebni božji milosti postala glasnica Božjega usmiljenja. Usmiljeni Jezus se ji je prvič prikazal 22. februarja 1931. Iz njegovega srca sta prihajala dva snopa žarkov v obliki krvi in vode. Jezus se ji je prikazal in razodel v več videnjih, ter ji naročil naj širi češčenje Božjega usmiljenja, rožni venec in litanije Božjega usmiljenja.
Sv. Favstina je imela tudi druge nadnaravne milosti, kot npr. prerokovanje, branje človeških src, stigme, videnja in drugo.
Zaradi tuberkuloze je umrla v sluhu svetosti 5. oktobra 1938, stara komaj 33 let. Za njo je ostal njen dnevnik, ki ga je začela pisati leta 1934. Iz njega veliko izvemo o sami sv. Favstini in o pobožnosti Božjega usmiljenja.

Ali ste vedeli?
Sv. papež Janez Pavel II. je še posebej častil sv. Favstino in spodbujal pobožnost Božjega usmiljenja. Leta 1993 jo je razglasil za blaženo, leta 2000 pa za sveto – obakrat na drugo velikonočno nedeljo (t. i. belo nedeljo), ki jo je določil za praznovanje nedelje Božjega usmiljenja. Omeniti pa velja, da je na ta dan tudi sam umrl.

Podoba Jezusa z dvema žarkoma

V zvezi s podobo je Jezus sv. Favstini obljubil: »Obljubljam, da se tisti, ki bo častil to podobo, ne bo pogubil. Že na tem svetu mu obljubljam zmago nad sovražniki, posebno še v smrtni uri. Jaz, Gospod, ga bom varoval kakor sovjo čast. Žarki na sliki označujejo kri in vodo, ki je pritekla iz globine mojega usmiljenja takrat, ko je bilo moje srce, umirajoče na križu, prebodeno s sulico.«

Rožni venec božjega usmiljenja
Sv. Favstini je Jezus narekoval tudi molitev rožnega venca Božjega usmiljenja. V svojem dnevniku piše, da je 14. septembra 1935 ob prihodu v kapelo v duši zaslišala, kako naj moli »za pomiritev božje jeze«.
Moli se podobno kakor navadni rožni venec: najprej očenaš in zdravamarijo ter vero.
Pri vseh petih desetkah na velikih jagodah (očenaša) molimo: »Večni Oče, darujem Ti Telo in Kri, dušo in božanstvo Tvojega preljubega Sina, našega Gospoda Jezusa Kristusa, v spravo za naše grehe in za grehe vsega sveta.«
Na malih jagodah pa molimo: »Po Njegovem prebridkem trpljenju, usmili se nas in vsega sveta.«
Na koncu zadnje desetke se trikrat ponovi: »Sveti Bog, sveti Močni Bog, Sveti Nesmrtni Bog, usmili se nas in vsega sveta.«
Kdor bo molil ta rožni venec, je Jezus razodel sv. Favstini, mu bo podelil veliko usmiljenje že v življenju, posebno pa ob smrti.

Ura velike milosti ob treh popoldne
Pobožnost, ki je našemu Gospodu najljubša, je češčenje njegovega trpljenja ob uri, ko se spominjamo njegove smrti na križu. Po trpljenju in smrti Jezusa Kristusa se nam je odprlo Božje kraljestvo. Kakšna ljubezen bi morala napolnjevati naša srca in kako voljno bi morali odgovoriti na željo našega Gospoda, ki je rekel s. Favstini:
»Ob treh prosi Moje usmiljenje posebno za grešnike: čeprav za kratek trenutek se potopi v moje trpljenje, posebno v mojo zapuščenost v trenutku agonije. To je ura velike milosti za ves svet. V tej uri ne bom odrekel ničesar duši, ki me bo prosila po zasluženju mojega trpljenja. Spominjam te, hči moja, da se vedno, ko ura bije tri, popolnoma potopiš v moje usmiljenje, ga častiš in poveličuješ, kličeš Njegovo vsemogočnost na ves svet, posebno na uboge grešnike; v tem trenutku se namreč Usmiljenje odpre na široko za vsako dušo. V tej uri lahko dosežeš s svojo priprošnjo vse zase in za druge; to je čas milosti za ves svet – trenutek, ko je Usmiljenje zmagalo nad pravičnostjo. Hči moja, poskušaj, če je le mogoče, moliti križev pot v tej uri, če ti dolžnosti to dovoljujejo, če pa to ni možno, vsaj vstopi v kapelo za trenutek in polasti v presvetem oltarnem zakramentu moje srce, ki je polno milosti, potopi se v molitev, kjerkoli si, pa čeprav za kratek čas.«

Priporočljiva molitev ob treh popoldne
Ti si izdihnil, Jezus, toda vir življenja je stekel za duše in ocean usmiljenja se je odprl za ves svet.
O vir življenja, neizmerno, nedoumljivo Božje usmiljenje, obdaj ves svet in se razlij na nas.
O kri in voda, ki sta pritekli iz srca Jezusovega kot vir usmiljenja za nas, zaupam v vaju. Amen.

Zavetnica
Sv. Favstina je zavetnica revnih družin, otrok, gospodinj, kuharjev, vrtnarjev, vratarjev; mladih, ki želijo v samostan.

Gradiva:

Pričevanje papeža sv. Janeza Pavla II. o sv. Favstini Kowalski (v hr.) – 4:06 min: https://www.youtube.com/watch?v=mTaui38un9M

Napovednik FILMA o sv. Favstini: Ljubezen in usmiljenje – Napovednik FILMA (v ang.) – 2:01 min: https://www.youtube.com/watch?v=vXfIMCAA5SA

Sv. Favstina – zgodba za otroke (v ang.) – 23:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=WQPLAAQowmE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Bruno: Ustanovitelj kartuzijanov
2029-10-06
Sv. Bruno je ustanovitelj najstrožjega reda v Katoliški Cerkvi, to je kartuzijanskega reda.
Danes je v svetu samo 22 kartuzij, od tega pet ženskih, s skupaj približno 380 redovniki in redovnicami. Ena izmed njih je na naših tleh v Pleterjah.

Iz življenja …
Sv. Bruno se je rodil okoli leta 1030 v Kölnu v plemiški družini. Po študiju in mašniškem posvečenju je bil več kot dvajset let voditelj stolniške šole v Reimsu. Poučeval je teologijo, filozofijo ter latinski in grški jezik. Ponujeno škofovsko čast je zavrnil.
Ker mu ni bilo všeč posvetno življenje, v katerem so vladali razkošje, korupcija, pohlep, je vstopil k benediktincem, a jih je zapustil, ker se mu je zdelo življenje v njem preveč lagodno, premalo strogo.
Leta 1084 se je sv. Bruno po vrsti hudih razočaranj umaknil v Grenoble (Francija), kjer je medtem postal škof njegov nekdanji učenec Hugo. Ta mu v samotni neprehodni dolini podaril košček zemlje z imenom Chartreuse, kjer je sv. Bruno s svojimi somišljeniki ustanovil naselbino samotarjev, v kateri je združil samotarski in skupni način življenja. Vsak menih je imel svojo celico, trikrat na dan so se zbrali v cerkvi pri korni molitvi. Živeli so v popolnem molku. V svojih celicah so preživeli dneve v molitvi, študiju in ročnem delu; mesa niso uživali. S tem je sv. Bruno benediktinsko pravilo zelo poostril in položil temelje najstrožjemu redu v Katoliški cerkvi: kartuzijanskemu redu. Tu je nastala Velika kartuzija, ki je še danes matični samostan reda.
Leta 1090 ga je papež Urban II., ki je bil tudi njegov nekdanji učenec, povabil v Rim za svetovalca, a sv. Bruno na papeškem dvoru ni ostal dolgo, saj se v tej vlogi ni počutil dobro. Papež je spoznal, da mu bo Bruno več pomagal z molitvijo v samoti kot kardinal na papeškem dvoru, zato je pristal, da se je leta 1092 umaknil v samoto La Torre v Kalabriji (Italija), kjer je ustanovil nov kartuzijanski samostan San Stefano del Bosco, kjer je preživel zadnja leta svojega življenja. V njem je bil opat, poleg molitve in dela pa je pisal tudi knjige. Umrl je 6. oktobra leta 1101.

Upodobitve
Umetniki sv. Bruna upodabljajo kot kartuzijana v belem habitu s kapuco. Pogosto drži kazalec na ustnicah. Upodabljajo ga še z lobanjo, knjigo, križem, mitro ali sedmimi zvezdami.

Zavetnik
Je zavetnik kartuzijanov, priprošnjik proti obsedenosti in kugi.

Kartuzije v Sloveniji
V Sloveniji so delovale štiri kartuzije, in sicer Žiče (1160), Jurklošter (1173), Bistra (1255) in edina še danes delujoča kartuzija v Pleterjah (1407).

DNEVNI RED red ob delavnikih v samostanu Pleterje:

Patri
Bratje

23.00
jutranjice bl. device Marije v celici

23.30

JUTRANJICE v cerkvi

hvalnice v cerkvi
Marijine hvalnice v celici
osebna molitev v celici

6.00
prima v celici

premišljevanje in molitev
molitev, premišljevanje in branje Svetega pisma

7.00

ADORACIJA v cerkvi (prostovoljno)

7.15

ZBORNA MAŠA

8.00
tiha maša v kapelici
terca v celici
branje Svetega pisma
ročno delo, študij
terca v celici
delo

11.00
seksta v celici, kosilo, počitek

13.00
nona v celici

ročno delo, študij
delo

15.30
Marijine večernice v celici

15.45
večernice v cerkvi

17.00
večerja, molitev, branje
konec dela
večernice, večerja

18.00

SKLEPNA MOLITVENA URA

Mladi bratje, ki so še v noviciatu, imajo eno uro manj dela kot starejši, saj morajo posvetiti ta čas študiju krščanskega nauka in, če je potrebno, slovenskega jezika.

Gradiva:

Kartuzijani in kartuzija Pleterje: http://www.kartuzija-pleterje.si/slo/index_slo.html

Sv. Bruno (v hr.) – 3:10 min: https://www.youtube.com/watch?v=udD66yduEqY

Velika Kartuzija (ob glasbi) – 8:10 min: https://www.youtube.com/watch?v=17dtFuMZqLE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Praznik rožnovenske Matere Božje
2029-10-07
Praznik rožnovenske Matere Božje je pravzaprav spomin na zmago krščanske vojske nad Turki v znameniti pomorski bitki pri Lepantu 7. oktobra 1571.

O prazniku …
Zmago v tej bitki so kristjani s papežem Pijem V. pripisovali goreči molitvi rožnega venca, v kateri so prosili Marijo pomoči. Papež Pij V. je namreč katoliške vernike pozval k molitvi rožnega venca, v kateri so prosili Marijo pomoči. To zmago so pripisovali molitvi rožnega venca. Na dan odločilne bitke 7. oktobra 1571 so se namreč zbrale bratovščine rožnega venca in goreče molile to molitev.
Poznejši papeži, zlasti Leon XIII., ki je napisal kar 16 okrožnic o rožnem vencu, so to molitev pospeševali. Papež Leon XIII. je oktober uvedel kot mesec rožnega venca.
K širjenju te molitve so prispevala tudi prikazovanja v Lurdu in Fatimi ter stiske krščanskega ljudstva.

Molitev rožnega venca
Molitev rožnega venca se je izoblikovala ob koncu 16. stoletja in je obsegala tri dele po 50 Zdravamarij. Ta oblika je ostala nespremenjena do konca 20. stoletja, ko je papež sv. Janez Pavel II. dodal še četrti, t. i. svetli del, za razumevanje in bolj pobožno molitev rožnega venca pa je leta 2002 izdal Apostolsko pismo Rožni venec Device Marije.

Veseli del
Govori o Jezusovem ROJSTVU. Skrivnosti:
1. ki si ga Devica od Svetega Duha spočela
2. ki si ga Devica v obiskovanju Elizabete nosila
3. ki si ga Devica rodila
4. ki si ga Devica v templju darovala
5. ki si ga Devica v templju našla

Svetli del
Govori o Jezusovem ŽIVLJENJU in DELOVANJU. Skrivnosti:
1. ki je bil krščen v Jordanu
2. ki je v Kani naredil prvi čudež
3. ki je oznanjal božje kraljestvo
4. ki je na gori razodel svoje veličastvo
5. ki je postavil sveto evharistijo

Žalostni del
Govori o Jezusovem TRPLJENJU in smrti. Skrivnosti:
1. ki je za nas krvavi pot potil
2. ki je za nas bičan bil
3. ki je za nas s trnjem kronan bil
4. ki je za nas težki križ nesel
5. ki je za nas križan bil

Častitljivi del
Govori o Jezusovem VSTAJENJU. Skrivnosti:
1. ki je od mrtvih vstal
2. ki je v nebesa šel
3. ki je Svetega Duha poslal
4. ki je tebe, Devica, v nebesa vzel
5. ki je tebe, Devica, v nebesih kronal

Gradiva:

Rožnovenska Mati Božja (v ang.) – 2:25 min: https://www.youtube.com/watch?v=BYAq73_65-w

Rožnovenska Mati Božja (v hr.) – 3:44 min: https://www.youtube.com/watch?v=v5vDk-m-1Ho

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez Henrik Newman: Svetnik, ki nagovarja srce
2029-10-09
»Kakor se sončna ura ravna po SONCU,
tako se hočem tudi jaz ravnati edinole po tebi, Gospod,
če me le hočeš sprejeti in me voditi.«
(J. H. Newman)

Iz življenja …
Sv. Janez Henrik Newman (John Henry Newman) je bil rojen 1801 v Londonu kot najstarejši sin bankirja. Njegov oče je bil član prostozidarske lože, mati pa kalvinske vere. Janez Henrik je že kot otrok je temeljito prebral Biblijo. Pri 16 letih je pod vplivom anglikanskega teologa Thomasa Scotta doživel svoje »prvo spreobrnjenje«. Po študiju literature, matematike, prava in nato še teologije na Oxfordu ter nekaj letih profesure je bil leta 1825 posvečen v duhovnika v anglikanski Cerkvi. Postal je vikar univerzitetne cerkve v Oxfordu. S svojimi poglobljenimi in bogatimi pridigami je nato osem let poučeval in vzgajal svoje poslušalce, zlasti študente in učitelje. Newman je objavil pridige v seriji knjig, v katerih se je zavzemal za anglikansko cerkev kot srednjo pot (»via media«) med protestantizmom in Katoliško cerkvijo, zaradi česar je zaslovel po vsej državi, a postal sumljiv pri hierarhiji. Želel je prenoviti anglikansko državno Cerkev z vrnitvijo k izvirom. Prenova je kasneje dobila ime oxfordsko gibanje.

Leta 1842 se je Newman umaknil iz javnega življenja in se po treh letih obsežnih študij, zlasti zgodnjih cerkvenih očetov in svetnikov, spreobrnil v katoliško vero, ki je bila takrat v Angliji povezana z družbenim izobčenjem. Zapuščal je Cerkev, v kateri je bil rojen in krščen in jo je iskreno ljubil.
Z nekaterimi prijatelji, ki so tudi postali katoličani, je odšel v Rim, kjer je leta 1847 prejel duhovniško posvečenje.
Ko se je vrnil v Anglijo, je v Birminghamu, kasneje pa tudi v Londonu, ustanovil oratorij, duhovniške skupnosti po vzoru sv. Filipa Nerija. Po letu 1850, ko je bila Katoliška cerkev v državi ponovno »dovoljena«, je postal eden najbolj znanih cerkvenih obrazov v Angliji. Štiri leta je bil tudi rektor novoustanovljene katoliške univerze v Dublinu. Newman je učil, da če smo sprejeli Kristusovo resnico in zastavili svoje življenje zanj, ne more biti ločenosti med tem, kar verujemo ter med tem, kako živimo svoje življenje.
Neutrudno si je prizadeval dvigniti vero in samozavest katoliških laikov – pogosto gre za irske delavce, ki v viktorijanski dobi niso bili veliko cenjeni.
Priznanja je Newman doživel šele na tara leta. Leta 1877 je bil imenovan za prvega častnega profesorja v Oxfordu, leta 1879 ga je papež Leon XIII. imenoval za kardinala. Njegovo kardinalsko geslo je bilo: Srce govori srcu. Od leta 1886 je njegovo zdravje začelo pešati.
Umrl je leta 1890 zaradi pljučnice v Birminghamu.
Za njim je ostalo več kot 80 knjig pridig, teoloških del, dva romana in pesmi.

Češčenje
Papež Benedikt XVI. ga je leta 2010 razglasil za blaženega, papež Frančišek pa leta 2019 za svetega.

Gradiva:

SV. JANEZ HENRIK NEWMAN. ŠMARNICE za odrasle, Bogdan Dolenc – slov.

MISLI sv. J. H. Newmana ob POSTNEM ČASU – slov.

MISLI sv. J. H. Newmana ob POSTNEM ČASU – slov.

KRIŽEV POT sv. J. H. Newmana – slov.

MISLI sv. J. H. Newmana pred VNEBOHODOM: Pot k Očetu – slov.

MOLITVE za pomoč v trpljenju sv. J. H. Newmana – slov.

sv. Janez Henrik Newman, svetnik: https://www.youtube.com/watch?v=inTlXymu70s

Življenje sv. Janeza Henrika Newmana (v ang.): https://www.youtube.com/watch?v=AoChOhQ0Z1E

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez XXIII.: Papež Janez Dobri, sklical 2. vatiknski koncil
2029-10-11
Sv. Janez XXIII. je “revolucionarni” papež, ki je odprl 2. vatikanski koncil.

Iz življenja …

Rojen je bil 25. novembra 1881 v lombardski vasici Sotto il Monte pri Bergamu v revni kmečki družini kot četrti otrok od štirinajstih z imenom Angelo Giuseppe Roncalli. Obiskoval je semenišče v Bergamu in nadaljeval študij teologije v Rimu, kjer je bil leta 1904 posvečen v duhovnika.
V času prve svetovne vojne je bil vpoklican v vojsko kot bolničar. V škofiji Bergamo je služil v semenišču ter delal z mladimi.
V Rimu je bil profesor patristike na lateranski univerzi. Leta 1925 je bil posvečen za škofa. »Pokorščina in mir« je bilo njegovo škofovsko geslo. Vstopil je v diplomatsko službo Svetega sedeža in odšel v Bolgarijo, Turčijo in Grčijo, a to je bilo med drugo svetovno vojno. Leta 1945 postane nuncij v Parizu (Francija), leta 1953 pa beneški patriarh in kardinal.
Po smrti papeža Pija XII. je 28. oktobra 1958 izvoljen za papeža. Kot papež si je izbral ime Janez. Morda so zaradi njegove visoke starosti pričakovali, da bo le »prehodni papež«, tradicionalni papež, a navdihnjen s Svetim Duhom za božič leta 1959 napove 2. vatikanski koncil in ga odpre 11. oktobra 1962 v baziliki sv. Petra. Sam je vodil sicer le dve seji koncila; umrl je za rakom v Rimu 3. junija 1963 na binkoštni ponedeljek, v starosti 82 let.
Danes je znan kot »revolucionarni« papež, ki je odprl okna, da bi v Cerkvi zapihal svež veter. Je eden izmed najvplivnejših papežev v zgodovini.
»Il Papa buono – dobri papež«, kot ga ljubkovalno imenujejo Italijani, počiva pod Hieronimovim oltarjem v baziliki sv. Petra. Leta 2000 je bil razglašen za blaženega, leta 2014 pa za svetnika.
Njegov praznični dan je ponekod dan otvoritve drugega vatikanskega koncila, in ne dan njegove smrti.
S petnajstimi leti je začel pisati duhovni dnevnik Dnevnik duše, ki je izšel tudi v slovenščini.

Upodobitve
Iz njegovih fotografij lahko opazimo, da je bil majhne in čokate postave, a človek velike dobrote in miline.

Gradiva:

MISLI sv. Janeza XXIII.: Šel bom v Jezusovo šolo

Sv. Janez XXIII. (v hr.) – 5:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=JYV80_bSrFo

FILM – Dobri papež: Janez XXIII. (v ang.) – 1:56:33 min: https://www.youtube.com/watch?v=PlaJV0UZqxo

Sv. Janez XXIII. (v ang.) – 8:53 min: https://saltandlighttv.org/john23/

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Karlo Acutis: Svetnik v jeansu in supergah
2029-10-12
Na vprašanje o svojih prihodnjih načrtih je sv. Karlo (Carlo) Acutis, ki je umrl 12. oktobra 2006 pri 15 letih zaradi levkemije, odgovoril: »Vedno biti združen z Jezusom – to je moj življenjski načrt«.

Iz življenja …
Sv. Karlo Acutis se je rodil leta 1991 v Londonu, kjer so delali njegovi starši, potem pa se je družina vrnila v Italijo. Bil je običajen fant, vesel, miren, iskren, rad je pomagal drugim in se družil, imel je prijatelje. Izredno nadarjen je bil za delo z računalniki. Rad je programiral in tehnološko znanje uporabljal za širjenje lepega sporočila naše vere.
Odkar je prejel prvo sveto obhajilo, se je vsak dan udeležil svete maše in veliko premolil. K spovedi je hodil tedensko. Popolnoma ga je prevzela ljubezen do Boga in svete evharistije. Eden od njegovih največjih informatičnih podvigov je bil povezan prav s slednjim: katalogizacija ehvarističnih čudežev iz vsega sveta. Projekt je začel pri 11. letih. Tedaj je starše prosil, da so ga začeli voziti po vseh svetih krajih, kjer so se zgodili evharistični čudeži, ki so priznani od Cerkve. Po dveh letih in pol je končal s projektom. Uspelo mu je obiskati več kot 136 krajev evharističnih čudežev in ustvariti spletno stran o evharističnih čudežih iz vsega sveta.
Zaradi njegove neverjetne velikodušnosti so ga zanimali vsi ljudje: neznanci, invalidi, otroci, berači … Biti blizu Karla je pomenilo biti blizu izvira sveže vode.
Bil je in ostaja vzor zlasti mladim, ki se sprašujejo, ali je sploh mogoče biti hkrati svet, normalen in edinstven. »Vsi ljudje so rojeni kot izvirniki«, je rekel Karlo, »a mnogi umrejo kot kopije«. Karlo je želel umreti kot original. To je zanj pomenilo, da ga vodi Kristus, na katerega je bil vedno osredotočen.
Papež Frančišek ga je 10. oktobra 2020 razglasil za blaženega. Poudaril je, da nam je Carlo lahko zgled tudi v tem, kako splet in tehnologijo uporabiti za dobre namene.

Atributi
Njegovi najpogostejši atriburi so prenosnik, rožni venec in Najsvetejše.

Zavetnik
Sv. Karlo Acutis je zavetnik mladih in računalniških programerjev.

Svetnik Oratorja 2021
Snovalci ORATORIJA so se odločili, da otroke leta 2021 navdihuje prav Karlo Acutis.
»Vsi ljudje so rojeni kot izvirniki, a mnogi umrejo kot fotokopije.«
»Moj življenjski program je biti vedno blizu Jezusu.«
»Svetost ni v dodajanju, temveč odvzemanju: manj prostora zame in več za Boga.«
»Če bi ljudje vedeli, kaj je večnost, bi naredili vse, da spremenijo svoje življenje.«
(Karlo Acutis)

Gradiva:

CITATI mame o svojem sinu sv. Karlu Akutisu

Spoznaj Karla Acutisa (v slov. in ang.) – 3:05 min: https://www.youtube.com/watch?v=e_pUNA9W8Cc

Antonia Acutis: “Karlo je bil božji vplivnež” (1. del)

Antonia Acutis: “Imamo nov Karlov čudež, ki se je zgodil po beatifikaciji!” (2. del)

Fotografije in videi s sv. Karlom Acutisom – 4:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=vK404haEznM

Življenje sv. Karla Acutisa (v ang.) – 7:02 min: https://www.youtube.com/watch?v=yC_oZIY_f5w

O mladem Karlu Acutisu (v ang.) – 1:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=mOP3AxKH7R4

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Aleksandrina Maria da Costa: Zavetnica mladih
2029-10-13
Aleksandrino Mario da Costa je sv. papež Janez Pavel II. leta 2004 razglasil za blaženo.

Iz življenja …
Bl. Aleksandrina se je rodila 30. marca 1904 kot nezakonski otrok v kraju Balasar na Portugalskem. Bila je veselo, razposajeno in ljubeče kmečko dekle. Z materjo in sestro je živela v hiši stricev. Ko je bila stara 14 let, so v hišo nasilno vdrli trije moški in hoteli dekleta zlorabiti. Aleksandrina je skočila skozi okno štiri metre globoko in na dvorišču pobrala velik kos lesa, ter se z njim vrnila v sobo in pogumno pregnala napadalce. A zaradi posledic tega padca je bilo njeno zdravje iz dneva v dan slabše …
Leta 1925 jo je paraliza položila v posteljo. Več kot 30 let se je priklenjena na posteljo žrtvovala za spreobrnjenje grešnikov in za mir v svetu. Štiri leta je vsak petek po tri ure podoživljala Kristusovo trpljenje. Od leta 1942 (to je dobrih 13 let) ni razen vsakodnevne hostije zaužila ne hrane ne pijače. Njena ljubezen do evharistije in Marije ter njeno mistično življenje, so vzor svetosti.
Ko je ohromela, je skoraj tri leta neprestano prosila za čudežno ozdravljenje in se zaobljubila, da bo v primeru uslišanja postala misijonarka. Ko je spoznala, da je trpljenje njena življenjska poklicanost, ga je z veseljem sprejela. Kot izraz globokega združenja s Kristusom je doživljala mistična videnja.
Na njen predlog je papež Pij XII. oktobra 1942 v Fatimi človeštvo posvetil Brezmadežnemu srcu Marijinemu.
Umrla je 13. oktobra 1955, njeno telo pa počiva v kapeli cerkve v Balasarju. Tu je zapisano: “Grešniki, če vam lahko posmrtni ostanki mojega telesa pomagajo pri odrešitvi, se jim približajte, stopite nanje in jih teptajte, dokler ne izginejo. Toda ne grešite več; ne žalite našega Gospoda!” To izraža njeno življenje za odrešenje duš.

Upodobitve
Ohranjene so njene fotografije; na vseh lahko opazimo poseben smehljaj.

Zavetnica
Je zavetnica mladih, spokornic, proti nečistovanju.

Gradiva:

Bl. Aleksandrina Maria da Costa (v ang.) – 13:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=ptpUTupar7w

Bl. Aleksandrina Maria da Costa (v ang.) – 4:32 min: https://www.youtube.com/watch?v=zCU89jmIWWU

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Kalist I.: »Kalistove katakombe« v Rimu
2029-10-14
Sv. Kalist velja za enega najbolj »življenjskih« papežev svoje dobe. Papeževal je pet let (217-222), najbolj znan pa je po t. i. »Kalistovih katakombah« v Rimu, ki jih je upravljal preden je postal papež.

Iz življenja …
O sv. Kalistu je znano, da se je rodil kot suženj leta 155 v Rimu. Kot osvobojenec je bil po nedolžnem kaznovan zaradi poneverbe denarja na bičanje in prisilno delo v rudnikih na Sardiniji. Osvobodila ga ugledna Rimljanka Marija z drugimi kristjani. Papež Zefirin, ki je poznal njegovo nadarjenost in pobožnost, ga je poklical v Rim in posvetil v diakona. V upravo mu je izročil pokopališče, danes tako imenovane »Kalistove katakombe« ob stari Apijski cesti. Skrbel je tudi za cerkveno premoženje, s tem pa za reveže in trpeče kristjane.
Po smrti papeža Zefirina so ga izvolili za papeža. Kot papež je ostal ponižen, ohranil pa je velik čut za reveže in zapostavljene.
Hipolit in Teritulijan sta mu zamerila, ker je bil prizanesljiv do tistih, ki so odpadli od krščanske vere in se kasneje vrnili vanjo, kakor tudi do nekaterih krivovercev. Nestrpnost do Kalista se je povečevala, tako da ga je razjarjena množica vrgla skozi okno hiše, kjer je z verniki obhajal bogoslužje. Umrl je leta 222 v Rimu.
Njegove relikvije so kasneje prenesli v danes najstarejšo Marijino cerkev v mestni četrti Trastevere, ki jo je dal zgraditi on sam; kot prvo cerkev v Rimu, posvečeno Jezusovi materi Mariji.

Upodobitev
Umetniki sv. Kalista upodabljajo kot bradatega papeža z mlinskim kamnom ali vodnjakom, atributa njegovega domnevnega mučeništva.

Zavetnik
Je zavetnik grobarjev.

Gradivo:

MISLI sv. papeža Janeza XXIII. o Kalistovih katakombah: prostoru mučencev in upanja

Kalist I., papež in mučenec (v hr.) – 2:32 min: https://www.youtube.com/watch?v=T6Vov3XzPE8

Kalistove katakombe (v ang.) – 3:49 min: https://www.youtube.com/watch?v=EZ3IPc1bUuI

Sv. Kalist (v ang.) – 1:37 min: https://www.youtube.com/watch?v=GNBg3GBK4qE

Sv. Kalist (v ang.) – 1:56 min: https://www.youtube.com/watch?v=91g9I1XYJcM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Uršula in tovarišice: Za dober zakon
2029-10-21
“Če je na sv. Uršule dan lepo, bo lepa jesen in si bo tudi lenuh pripravil dovolj stelje”, pravi vremenski pregovor.

Iz življenja …
Redko katera svetnica si je kot sv. Uršula pridobila toliko priljubljenosti in spoštovanja, čeprav o njej dejansko ni znano skoraj nič. O obstoju te svetnice priča napis iz 4. ali 5. stoletja, najdenem v Kölnu, ki omenja mučeništvo Uršule in njenih tovarišic devic (na tem kraju je bila pozneje postavljena cerkev) in več različic čudovitih legend o njenem mučeništvu.
Po eni izmed različici je bila Uršula hči krščanskega kralja v Bretaniji (današnji Franciji) v 5. stoletju. Bila je izjemno lepa in vsestransko nadarjena. Nadlegovali so jo snubci, ona pa je vse zavrnila. Tako je bilo vse dokler je ni za svojega sina zaprosil za roko sam angleški kralj Agripa. Uršula je tedaj dobro premislila, kako zavrniti kralja? Zato si je za svoje soglasje izmislila tri »nemogoče« pogoje: prvič, da ji pošlje deset najlepših devic kot spremljevalke, vsaka od njih pa mora imeti tisoč svojih služabnic ter brodovje za vse; drugič, da njej in njenim spremljevalkam tri leta pred poroko omogoči potovanja in romanja v velika svetišča; in tretjič, da se princ in ves njegov dvor spreobrnejo v krščanstvo, ker se ne bo poročila s poganom.
Pričakovala je hitro angleško opustitev poroke, a njena modrost, lepota in odločnost so mladega snubca tako očarali, da se je strinjal z vsemi tremi pogoji. In tako se je zbralo 11.000 devic (verjetno jih je bilo le 11) – Uršulinih spremljevalk za romanje v Rim.
Na poti nazaj so jih blizu Kölna napadli Huni in pobili vse, razen Uršule. Z njo, kot s kraljevo hčerjo, se je želel poročiti vodja Hunov. Ko ga je odločno zavrnila, ji je v srce izstrelil tri puščice. Po njeni smrti je z neba prišla vojska 11.000 angelov in pregnala Hune iz mesta. Prebivalci Kölna pa so jo slovesno pokopali in svoje mesto postavili pod zavetništvo sv. Uršule in njenih tovarišic.

Ali ste vedeli?
V srednjem veku so nastale številne bratovščine sv. Uršule, katere člani so bili celo škofje in kralji, ki so se ji priporočali kot priprošnjici za srečno smrt in prehod v večnost. V 16. stoletju pa je sv. Angela Merici ustanovila redovno družbo uršulinke, za zavetnico katerih je izbrala sv. Uršulo, zavetnico učiteljskega poklica, šol in izobraževanja. Krištof Kolumb je nove otoke, ki jih je odkril leta 1493, v čast sv. Uršuli in njenim tovarišicam poimenoval Deviški otroki.

Upodobitev
Umetniki sv. Uršulo najpogosteje upodabljajo kot princeso s krono, puščico, palmo, golobom ali zastavo s križem, z ladjo; včasih kot zavetnico s plaščem, pod katerim ščiti svoje spremljevalke.

Zavetnica
Je zavetnica Kölna, učiteljic in vzgojiteljic, mladine, bolnih otrok, trgovcev s tkaninami; priporočajo se ji za dobro poroko in dober zakon ter srečno zadnjo uro.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Uršuli je pri nas posvečenih 12 cerkva, kot je razvidno iz spodnjih tabel.

ŽUPNIJSKA CERKEV posvečena sv. Uršuli:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Jagršče (KP škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Uršuli:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Kranj – Šmartin (LJ nadškofija)
Srednje Bitnje

2.
Mirna peč (NM škofija)
Golobinjek

3.
Polhov gradec (LJ nadškofija)
Setnica

4.
Poljane – Dolenjske Toplice (NM škofija)
Mali Rigelj

5.
Stara Cerkev (NM škofija) – porušena
Stari Breg

6.
Stara Loka (LJ nadškofija)
Pevno

7.
Šentjurij – Podkum (LJ nadškofija)
Borovak

8.
Škofljica (LJ nadškofija)
Lanišče

9.
Dramlje (CE škofija)
Šedina

10.
Stari trg pri Slovenj Gradcu (MB nadškofija)
Uršlja gora

11.
Sv. Martin na Pohorju (MB nadškofija)
Bojtina

12.
Št. Janž na Dravskem polju – Starše (MB nadškofija)
Prepolje

KAPELA:

1.
Sv. Danijel nad Prevaljami (MB nadškofija)
Šentane

Gradiva:

Sv. Uršula (v hr.) – 1:34 min: https://www.youtube.com/watch?v=RVx456Ze6nU

11.000 devic – sv. Uršula (v ang.) – 28:11 min: https://www.youtube.com/watch?v=9w5FZw-UVOI

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez Pavel II.: Prvi slovanski papež
2029-10-22
Sv. Janez Pavel II. je prvi slovanski papež in po več stoletjih prvi papež, ki ni Italijan.
Je eden od najmlajših papežev v zadnjem času, njegov pontifikat pa med najdaljšimi v zgodovini Cerkve, saj je trajal skoraj sedemindvajset let.
Bil je karizmatičen papež, sposoben zbrati velike množice.

Iz življenja …
Karol Wojtyła se je rodil 18. maja 1920 v Wadowicah na Poljskem kot najmlajši od treh otrok. Svoje sestre ni poznal, saj je umrla pred njegovim rojstvom.
Ko je bil star devet let, mu je umrla mati, tri leta kasneje pa starejši brat. Karol je ostal sam z očetom. Po končani gimnaziji sta se z očetom preselila v Krakov, kjer je Karol študiral literaturo in se posveti svoji strasti: igranju.
Ko se je začela vojna, je začel delati v kamnolomu, da bi se izognil deportaciji v Nemčijo. Leto kasneje (1941) mu je umrl tudi oče.
Karol je začel »tajno« študirati tečaje teologije; tajno zato, ker so nacisti preganjali poljsko duhovščino, in bil leta v duhovnika posvečen leta 1946. Nato je za dve leti odšel izpopolnit svojo teološko izobrazbo v Rim, da bi postal profesor etike v krakovskem bogoslovju in na teološki fakulteti v Lublinu. Leta 1958 je bil imenovan in posvečen kot najmlajši poljski pomožni škof v Krakovu.
Njegov grb z napisom »Totus Tuus – Ves Tvoj«, ki se nanaša na Božjo Mater Marijo, ga je spremljal vse življenje. Sodeloval je na 2. Vatikanskem koncilu, leta 1964 je bil imenovan za nadškofa v Krakovu, leta 1967 pa za kardinala.
16. oktobra 1978 so ga kardinali, zbrani v konklavu, izvolili za Petrovega naslednika. Privzel je ime Janez Pavel II. in 22. oktobra slovesno nastopil petrinsko službo (zato je tega dne njegov god). 13 maja 1981, na obletnico Marijinih prikazovanj v Fatimi, je bil hudo ranjen v poskusu atentata na Trgu sv. Petra. Kasneje je svojega atentatorja obiskal v zaporu in mu odpustil.
V svojem dolgem pontifikatu vodenja Cerkve je okrepil upanje vernikov; govoril s svetom, nagovarjal narode (dvakrat je obiskal Slovenijo), govoril z državniki, umetniki, igralci, športniki; pogosto je komuniciral z novinarji; hodil je v zapore, obiskoval zanemarjene in zapuščene. Iz njegove neizmerne ljubezni do mladih so se leta 1985 rodila svetovna srečanja mladih, ki so na različnih koncih sveta združila milijone mladih.
Razglasil je 1.345 blaženih in 483 svetnikov.
Leta 2003 je bila uradno potrjena njegova Parkinskonova bolezen, a se ni umaknil, vse dokler so ga noge nosile.
Z velikim sočutjem prebivalstva je umrl v Vatikanu 2. aprila 2005, na predvečer nedelje Božjega usmiljenja, ki jo je sam razglasil nekaj let prej.
Na nedeljo Božjega usmiljenja 2011 ga je papež Benedikt XVI. razglasil za blaženega, leta 2014 pa ga je papež Frančišek razglasil skupaj s papežem Janezom XXIII. za svetega.

Gradiva:

Najslajši trenutki Janeza Pavla II. ob GLASBI – 5:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=P498ZWdGIjU

Papež Janez Pavel II. mladim v Postojni (v slov.) – 9:18 min: https://www.youtube.com/watch?v=rlQkIQMcQyg

Življenje Karola Wojtyła – animirani film (v slov.) – 26:13 min: https://www.youtube.com/watch?v=5q8QuKdDaAc&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Evarist: Četrti papež
2029-10-27
Sv. Evarist, rojen v 1. stoletju v Antiohiji, je bil četrti papež po sv. Petru. Rimsko Cerkev je vodil pod cesarjem Trajanom.

Iz življenja …
Papež sv. Evarist je Rim razdelil na sedem diakonatov. Rim je tako razdelil na 25 župnij. Papeževal je osem let.
Posvetil je petnajst škofov, sedemnajst duhovnikov in sedem diakonov.
V njegovem času so v Rim pripeljali škofa sv. Ignacija Antiohijskega, da bi ga kot kristjana vrgli zverem. Sv. Evarist je verjetno pretrpel mučeništvo, in to leta 108.
Pokopan je v Vatikanu, blizu groba apostola Petra.

Gradiva:

Sv. Evarist I., papež (v hr.) – 1:50 min: https://www.youtube.com/watch?v=O0d5v0Q9Fe8

Sveta Ermelinda: Puščavnica v imenitnih oblačilih
2029-10-29
Sv. Hermelinda ali Ermelinda (skrajšano Linda) je laikinja puščavnica.

Iz življenja …
Sv. Ermelinda se je rodila leta 510 v Lovenjoelu v Belgiji v plemiški družini, ki je bila v sorodstvu z družino Pipin.
Imela je veliko snubcev, a se je že v otroštvu zaobljubila devištvu. Kljub želji staršev, da bi se dobro poročila, je zavrnila poroko in se umaknila na del družinskega posestva, kjer je živela v molitvi, tišini in pokori. Želela je več miru, zato se je preselila drugam, kjer je živela strogo življenje v samoti.
Težave je imela z dvema mladima snubcema, zaradi česar je pobegnila v Meldret in tam ostala do svoje smrti.
Umrla je 29. oktobra leta 590. Na njenem grobu je bil postavljen ženski samostan.

Upodobitve
Umetniki sv. Lindo najpogosteje upodabljajo kot puščavnico v imenitnih oblačilih.

Zavetnik
Sv. Linda je zavetnica proti očesnim boleznim, vročici in boleznim sklepov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Zapovedani praznik vseh svetih: Ko je število svetih tako naraslo ...
2029-11-01
Danes je praznik vseh svetih: tistih, ki jih je Cerkev uradno razglasila za svete in tistih, ki jih Cerkev uradno ni razglasila za svete, so pa pri Bogu v nebesih.
Vsi sveti so zapovedani praznik, kar pomeni, da naj bi se verniki tega dne udeležili sv. maše.
In še nekaj: Na vse svete ima god vsak kristjan. Zato blagoslovljeno praznovanje godu!

Iz življenja …
Gre za starokrščanski praznik, na katerega se častijo vsi sveti.
Izvor tega praznika je treba iskati v 4. stoletju na Vzhodu, ko so v Antiohiji prvo nedeljo po binkoštih praznovali praznik vseh svetih mučencev. V 7. stoletju je papež Bonifacij IV. v Rimu poganski tempelj Panteon, posvečen vsem bogovom, spremenil v cerkev svete Matere Božje in vseh svetih mučencev.
Papež Gregor IV. (827-844) je praznik svetih prestavil na 1. november in ukazal, naj se ta dan slovesno praznuje v vsej Cerkvi. Ta praznik je Cerkev med drugim uvedla tudi zato, ker je število svetnikov tako naraslo, da ni bilo več mogoče spominjati se vsakega posebej pri bogoslužju.
Tega dne se spominjamo vseh rajnih, ki so sedaj pri Bogu – znane in neznane! Še posebej se spominjamo rajnih svetih, ki niso bili nikoli razglašeni za svetnike. V molitvi se jim priporočimo tudi mi, naj pri Bogu posredujejo za nas, da se jim bomo nekoč pridružili tudi mi.
Bogoslužje tega praznika nas spominja, da je svetost izvirna poklicanost vsakega krščenega. Zato je ta praznik ugodna priložnost, da dvignemo pogled od minljivih zemeljskih resničnosti k Božji razsežnosti večnosti in svetosti.

Molimo
Vsemogočni večni Bog, tvoja Cerkev se danes veseli skupnega praznika vseh svetnikov in slavi njihove zasluge.
Prosimo, naj nam nepregledna množica naših svetih bratov in sester izprosi tvoje obilno usmiljenje. Amen.

Gradiva:

Gradivo za družino ob prazniku vseh svetih – Slovenski katehetski urad (v slov.): http://sku.rkc.si/2020/10/30/praznik-vseh-svetih/

Svetniki ob glasbi – Veroučni kotiček (v slov.) – 2:43 min: https://www.youtube.com/watch?v=Rje8J00Vc9M&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=13

Naredi si sam … – Veroučni kotiček (v slov.) – 0:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=NOEVeo3rRzA&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=12

Praznik vseh svetih (v hr.) – 4:08 min: https://www.youtube.com/watch?v=2FHQX5M7UtQ

Vsi sveti – ob svetnikih in PESMI (v ang.) – 4:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=oNlgG_-wjpM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Viktorin Ptujski: Prvi razlagalec Svetega pisma
2029-11-03
Viktorin Ptujski je bil cerkveni oče, škof na teritoriju današnjega slovenskega ozemlja ob koncu 3. stoletja. Velja za prvega latinskega eksegeta (razlagalca) Svetega pisma. Da ga Slovenci bolje ne poznamo in častimo, je “krivo” večstoletno napačno prepričanje, češ da je bil škof v francoskem mestu Poitiers, in ne v Ptuju.
Šele z zgodovinopisnimi popravki in s posredovanjem bl. Antona Martina Slomška v Vatikanu, ki je leta 1848 dosegel, da se sme Viktorinu v mariborski škofiji izkazovati javna čast pri bogoslužnih opravilih, se je češčenje Viktorina začelo tudi pri nas.

Iz življenja …

Sv. Viktorin Ptujski se je rodil okoli leta 240. O njegovem izvoru obstajajo različne teze: po eni naj bi prišel z vzhoda, iz Grčije, saj sv. Hieronim omenja, da je bolje znal grško kot latinsko. Po drugi domnevi pa naj bi bil domačin.
Bil je škof v rimskem mestu Petovio, današnjem Ptuju, ob koncu 3. stoletja. Petoviona je tedaj štela preko 30.000 prebivalcev, od tega je bilo verjetno okrog tisoč vernikov.
Vero je širil z govorjeno in pisano besedo, zaradi česar ga uvrščamo tudi med prve znane literarne ustvarjalce na našem ozemlju. Bil je prvi latinski ekseget. Njegovi spisi so močno vplivali na nadaljnjo latinsko svetopisemsko eksegezo. Ohranila sta se le dva spisa: O zgradbi sveta in Razlaga Razodetja.
Bil je zelo izobražen in vzornega življenja.
Umrl je 2. novembra 303 med Dioklecijanovim preganjanjem kristjanov, in sicer mučeniške smrti – domnevno z obglavljenjem.

Upodobitve
Umetniki sv. Viktorina najpogosteje upodabljajo v škofovski obleki s palmovo vejo in mečem v roki.

Gradiva:

Viktorin Ptujski in deset devic: http://oddaje.ognjisce.si/ocetjevveri/2013/11/14/11-oddaja-viktorin-ptujski-in-deset-devic

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Lenart: Zavetnik živine in kmetov
2029-11-06
Sv. Lenart je eden izmed najbolj priljubljenih svetnikov v Franciji in deželah srednje Evrope. Menijo, da mu je posvečenih okoli 600 cerkva.
Že zgolj v Sloveniji mu jih je posvečenih skoraj 60.
Zakaj je tako priljubljen?

Iz življenja …
Sv. Lenart se je rodil okoli leta 500 v Orleansu v plemiški družini, ki je bila v prijateljskih odnosih s krščanskim frankovskim kraljem Klodvikom. Vzgajali so ga za viteza, a je kasneje postal kraljev svetovalec. Na dvor pa je zahajal tudi reimski nadškof sv. Remigij (god 1. oktober), ki je sv. Lenarta seznanil s krščanstvom in ga kasneje tudi krstil.
Sv. Lenart je kasneje postal puščavnik v gozdu blizu Limogesu v Franciji. V svoji puščavniški celici je živel molitveno in spokorno samotarsko življenje. Postal naj bi škof v Reimsu (nekateri viri poročajo, da je dejansko prejel tudi škofovsko posvečenje), a on se je odločil, da bo ostal puščavnik. K njemu so prihajali številni iskalci pomoči; pridigal je in zdravil.
Še posebno skrb pa je imel za jetnike. Za mnoge je pri kralju dosegel izpustitev. Včasih so jetniki zgolj izgovarjali njegovo ime in okovi so jim odpadli. Le te so potem prinesli sv. Lenartu v njegovo puščavniško celico.
Te verige so kasneje njegovi častilci razlagali kot verige za govedo, zaradi česar je sv. Lenart kasneje postal zavetnik živine in kmetov.
Izročilo pripoveduje, kako je sv. Lenart nekoč s svojimi molitvami pomagal noseči kraljici, ki je imela v bližini njegove puščavniške celice med lovom njenega moža popadke, da je srečno rodila sina. V zahvalo mu je kralj Klodvik podaril del zemljišča, na katerem je kmalu zrasla cerkev, posvečena Materi Božji, zraven cerkve pa nov samostan, okoli katerega se je razvilo mestece Saint-Léonard-de-Noblat. Tu so nekdanje jetnike izučili rokodelska dela, da so si lahko pošteno služili svoj vsakdanji kruh.
Sv. Lenart je svojo skupnost vodil kot opat vse do svoje smrti leta 559.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo kot opata v črnem meniškem oblačilu z razbitimi verigami, knjigo, voli ali konji.

Zavetnik
Sv. Lenart je zavetnik kmetov, jetnikov, hlapcev, ključavničarjev, kovačev, živine, konjev, porodnic, za dober porod; je priprošnjik proti glavobolu in duševnim boleznim.

Vremenski pregovor
“Kakršno je vreme na Lenartovo, tako bo do božiča.”

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Lenartu posvečenih 59 cerkva (17 župnijskih, 42 podružničnih).

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Andreju:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Bukovo (KP škofija)

2.
Col (KP škofija)

3.
Črni vrh (LJ nadškofija)

4.
Jesenice (LJ nadškofija)

5.
Kropa (LJ nadškofija)

6.
Lenart v Slovenskih Goricah (MB nadškofija)

7.
Loški Potok (LJ nadškofija)

8.
Mozelj (NM škofija)

9.
Nova Cerkev (CE škofija)

10.
Novo mesto – Sv. Lenart (NM škofija)

11.
Sostro (LJ nadškofija)

12.
Spodnja Branica (KP škofija)

13.
Sv. Lenart – Podgorci (MB nadškofija)

14.
Sv. Lenart (LJ nadškofija)

15.
Sv. Lenart nad Laškim (CE škofija)

16.
Volče (KP škofija)

17.
Zabukovje (CE škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Lenartu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Begunje pri Cerknici (LJ nadškofija)
Dobec

2.
Brežice (CE škofija)
Brežice – frančiškani

3.
Cerovo (KP škofija)
Dolenje Cerovo

4.
Čemšenik (LJ nadškofija)
Vrhe

5.
Češnjice (LJ nadškofija)
Pšajnovica

6.
Dob (LJ nadškofija)
Krtina (++)

7.
Dravograd (MB nadškofija)
Vič

8.
Fara pri Kočevju (NM škofija)
Krkovo

9.
Gornji Grad (CE škofija)
Lenart pri Gornjem Gradu

10.
Hoče (MB nadškofija)
Pivola / Pohorje

11.
Ig (LJ nadškofija)
Gornji Ig

12.
Kebelj (MB nadškofija)
Koritno

13.
Kostrivnica (CE škofija)
Drevenik

14.
Kred (KP škofija)
Staro Selo

15.
Makole (MB nadškofija)
Makole

16.
Mavčiče (LJ nadškofija)
Jama

17.
Mežica (MB nadškofija)
Plat

18.
Novo mesto – Sv. Lenart (NM škofija)
Gotna vas

19.
Podbrdo (KP škofija)
Bača nad Podbrdom

20.
Preddvor (LJ nadškofija)
Breg

21.
Ptujska gora (MB nadškofija)
Ptujska gora (++)

22.
Raka (NM škofija)
Ravno

23.
Ribnica (LJ nadškofija)
Nemška vas

24.
Ribnica na Pohorju (MB nadškofija)
Ribnica na Pohorju (++)

25.
Ribno (LJ nadškofija)
Bodešče

26.
Rob (LJ nadškofija)
Krvava Peč (++)

27.
Semič (NM škofija)
Kal

28.
Studeno (KP škofija)
Gorenje

29.
Šentjurij – Podkum (LJ nadškofija)
Rodež

30.
Šenturška gora (LJ nadškofija)
Sveti Lenart

31.
Šentvid pri Stični (LJ nadškofija)
Pungert

32.
Šmarjeta (NM škofija)
Koglo Sela pri Zburah

33.
Šmartno pod Šmarno goro (LJ nadškofija)
Spodnje Gameljne

34.
Št. Ilj pod Turjakom (MB nadškofija)
Mislinja

35.
Trnje (KP škofija)
Klenik

36.
Tržišče (NM škofija)
Gabrijele (++)

37.
Vače (LJ nadškofija)
Vaške Kandrše

38.
Višnja gora (LJ nadškofija)
Nova vas

39.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Mala Ligojna

40.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Stara Vrhnika (++)

41.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Vrhnika

42.
Žiri (LJ nadškofija)
Dobračeva (++)

Gradiva:

Sv. Lenart, puščavnik (v hr.) – 2:40 min: https://www.youtube.com/watch?v=Tje9qpV5IBQ

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vilibrord: S svetniškim očetom
2029-11-07
Sv. Vilibrord je imel svetniškega očeta. Je zavetnik Luksemburga …

Iz življenja …
Sv. Vilibrord je bil rojen leta 658 v Northumbriji v Angliji v plemiški družini. Njegov oče sv. Vilgis, ki se je kmalu po njegovem rojstvu umaknil v puščavniško samostansko življenje, je svojega sina poslal v benediktinski samostan Ripon. Vilibrord je okoli leta 678 postal menih v irskem samostanu Rathmelsigi, pri tridesetih letih pa prejel mašniško posvečenje.
Leta 690 je skupaj z nekaterimi sodelavci začel misijonsko delo v Friziji na levem bregu Rena. S podporo frankovskih vladarjev na eni strani in papeževo oporo na drugi strani ima velike zasluge za širitev vere na evropskem kontinentu tudi v kasnejših stoletjih. Papež ga je na izrecno željo Pipina II. posvetil v škofa, da bi tako utrdil položaj Cerkve na evropskem severu. Ob tej priložnosti je sv. Vilibrord prevzel ime Klemen. Postal je škof v Utrehtu, a stike z domovino je ves čas ohranil. Od tam je dobival prve sodelavce … Za časa življenja mu je uspelo pokristjaniti večji del Frizijcev.
Umrl je 7. novembra 739 v samostanu Echternacht v Luksemburgu.

Upodobitve
Upodabljajo ga kot škofa ali opata s knjigo, otrokom, palico s križem (čudežno naj bi priklical vodo iz tal), sodom, modelom cerkve, vodnjakom ali vrčem. Včasih so ob njem tudi maliki, to pa zato ker se je boril proti poganstvu.

Zavetnik
Je priprošnjik proti epilepsiji, kožnim boleznim in trzavici. Je zavetnik Luksemburga.

Gradiva

Sv. Vilibrord (v ang.) – 1:36 min: https://www.youtube.com/watch?v=IB4pE4xbZck

Sv. Vilibrord (v ang.) – 4:55 min: https://gloria.tv/post/b4AtrExhu87G3tjidxEq6TL2h

Foto: Zajem zaslona, https://www.youtube.com/watch?v=IB4pE4xbZck
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Martin: Eden najbolj priljubljenih škofov vseh časov
2029-11-11
Znan je pregovor, da na martinovo »svet’ Martin nar’di iz mošta vin.«

Kdo je bil sv. Martin?
Sv. Martin iz Toursa je v svojem življenju »prehodil pot« od poganskega vojaka do enega najbolj priljubljenih škofov vseh časov.
Rodil se je okoli leta 315 na teritoriju današnjega Sombotela na Madžarskem. To pomeni, da se je rodil dve leti potem, ko je krščanstvo postalo svobodna vera v rimskem cesarstvu. Martinovi starši so bili pogani. Oče je bil častnik rimske vojske, zato je bila tudi za Martina vojaška služba neizbežna. Pri dvanajstih letih se je začel zanimati za krščansko vero in postal katehumen.

Razpolovitev plašča
Proti svoji volji je postal vojaški častnik. Iz tega časa je dogodek, ki je popolnoma spremenil Martinovo življenje. Pred mestnimi vrati je v mrzlem zimskem jutru zagledal premraženega berača, ki je prosil miloščino. Ker pri sebi ni imel denarja, je z mečem razpolovil svoj plašč in s polovico ogrnil reveža. To je bil začetek Martinovega spreobrnjenja. Iste noči se mu je v sanjah prikazal Jezus, ogrnjen z darovano polovico plašča. Martin je tedaj zapustil vojaško službo in se oklenil škofa sv. Hiarija iz Poitiersa, s katerim sta ustanovila samostan in začel »boj« je proti krivovercem.

Gos ga je izdala
Ko so prebivalci Toursa leta 371 iskali novega škofa, so izvolili sv. Martina, ker so vedeli za njegovo ljubezen in pravičnost do vseh, tako sužnjev kot najrevnejših. Ena od legend pravi, da Martin zaradi skromnosti sploh ni želel sprejeti škofovske mitre, zato se je skril pred odposlanci, ki so prišli ponj. Toda v bližini je bila gos, ki je s svojim gaganjem razkrila skromnega škofa.
V 27-ih letih svoje škofovske službe je sv. Martin naredil veliko dobrega. Bil je dejaven škof in razširjevalec vere.

Martinova gos
Ob njegovem godu se pripravljajo Martinove pojedine s pokušino novega vina. Ne manjka pa tudi Martinova gos, navadno z mlinci in rdečim zeljem, ter seveda vino. Zakaj?
Po legendi so gosi sv. Martina z gaganjem izdale, ko se je skril pred ljudmi, ki so ga želeli postaviti za škofa. Nekateri pa menijo, da je bila gos tega dne že mnogo prej na jedilniku in da je šlo po vsej verjetnosti za daritveno žival.

Prvi svetnik nemučenec?
Postal je eden izmed prvih svetnikov, ki ni umrl mučeniške smrti.
Umrl je 8. novembra leta 397 v kraju Candes, ki leži severno od Toursa. Pokopali so ga 11. novembra.

Upodobitve
Umetniki ga najpogosteje upodabljajo, kako še kot vojak deli plašč z beračem, redkeje kot škofa z gosko.

Zavetnik
Je zavetnik revnih, jetnikov, vojakov, konjenikov, konj, vinogradnikov, gostilničarjev, domačih živali …

Vremenski pregovori
Ljudska modrost je skozi stoletja spremljala god svetega Martina, ki je v srcih ljudi povezal delo na polju, praznovanje vina in hvaležnost za Božje darove.
Pregovori o vremenu in letini so odsev spoštovanja do narave in zaupanja v Boga, ki skrbi za človeka:
»Če je na Martina jasen in sončen dan, bosta v treh dneh pobeljena hrib in plan.«
»Če se oblači na Martina, bo nestanovitna zima.«
»Če sv. Martin listje obdrži, huda zima sledi.«
»Če Martinova gos po ledu plazi, o božiču navadno po blatu gazi.«
»Sv. Martin naj bo suh, da pozimi raste kruh.«

Molitev sv. Martina
V moji zapuščenosti me obišči, Gospod,
v moji samoti me objemi, v moji bedi me ozdravi.
Sveto v meni naj prebudi moje čute,
vid v meni naj vidi Tvoje stvarstvo,
sluh v meni naj sliši peti angele.
Želim živeti, preživeti, častiti te in te slaviti.
Daj mi moči, poguma in Tvoje ljubezni.
Prebudi mi srce, da ne bom sovražil,
ampak da bom odpuščal in
v Tvojem večnem miru živel. Amen.

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Martinu posvečenih kar 85 cerkva (42 župnijskih, 43 podružničnih), kot je razvidno iz spodnjih tabel.

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Martinu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)

1.
Avče (KP škofija)

2.
Bled (LJ nadškofija)

3.
Dob (LJ nadškofija)

4.
Grgar (KP škofija)

5.
Hajdina (MB nadškofija)

6.
Hrenovice (KP škofija)

7.
Ig (LJ nadškofija)

8.
Kamnica (MB nadškofija)

9.
Kobilje (MS škofija)

10.
Kostanjevica na Krasu (KP škofija)

11.
Kranj – Šmartin (LJ nadškofija)

12.
Laško (CE škofija)

13.
Libeliče (MB nadškofija)

14.
Ljubljana – Šmartno ob Savi (LJ nadškofija)

15.
Martjanci (MS škofija)

16.
Moravče (LJ nadškofija)

17.
Notranje Gorice (LJ nadškofija)

18.
Osek (KP škofija)

19.
Podzemelj (NM škofija)

20.
Poljane nad Škofjo Loko (LJ nadškofija)

21.
Ponikva (CE škofija)

22.
Sečovlje (KP škofija)

23.
Sežana (KP škofija)

24.
Slivje (KP škofija)

25.
Srednja vas v Bohinju (LJ nadškofija)

26.
Sromlje (CE škofija)

27.
Sv. Martin na Pohorju (MB nadškofija)

28.
Sv. Martin pri Vurberku (MB nadškofija)

29.
Šmartno ob Dreti (CE škofija)

30.
Šmartno ob Paki (CE škofija)

31.
Šmartno pod Šmarno Goro (LJ nadškofija)

32.
Šmartno pri Litiji (LJ nadškofija)

33.
Šmartno pri Slovenjem Gradcu (MB nadškofija)

34.
Šmartno v Brdih (KP škofija)

35.
Šmartno v Rožni Dolini (CE škofija)

36.
Šmartno v Tuhinju (LJ nadškofija)

37.
Teharje (CE škofija)

38.
Trbovlje (CE škofija)

39.
Trstenik (LJ nadškofija)

40.
Unec (LJ nadškofija)

41.
Velenje – Sv. Martin (CE škofija)

42.
Žiri (LJ nadškofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Martinu:

Št.
ŽUPNIJA (Škofija)
NASELJE s cerkvijo

1.
Breznica (LJ nadškofija)
Žirovnica

2.
Brje (KP škofija)
Sveti Martin

3.
Bučka (NM škofija)
Bučka

4.
Cerklje na Gorenjskem (LJ nadškofija)
Šmartno

5.
Čatež ob Savi (NM škofija)
Velike Malence (++)

6.
Dobrepolje – Videm (LJ nadškofija)
Podpeč

7.
Dobrova (LJ nadškofija)
Podsmreka

8.
Hinje (NM škofija)
Veliko Lipje (++)

9.
Kočevje (NM škofija)
Hrib – porušena

10.
Koprivnica (CE škofija)
Veliki Kamen

11.
Leskovec pri Krškem (NM škofija)
Velika vas

12.
Metlika (NM škofija)
Metlika

13.
Mokronog (NM škofija)
Slepšek

14.
Podgrad (KP škofija)
Sabonje (++)

15.
Polhov Gradec (LJ nadškofija)
Setnik

16.
Prečna (NM škofija)
Zalog

17.
Predloka (KP škofija)
Zazid

18.
Radeče (LJ nadškofija)
Vrhovo (++)

19.
Radlje ob Dravi (MB nadškofija)
Spodnja Vižinga

20.
Semič (NM škofija)
Topličica – porušena

21.
Sevnica (CE škofija)
Lamperče

22.
Sočerga (KP škofija)
Trebeše

23.
Stari trg pri Ložu (LJ nadškofija)
Podcerkev (++)

24.
Šentjanž (NM škofija)
Kal

25.
Šentjernej (NM škofija)
Groblje

26.
Šentjurij pri Grosupljem (LJ nadškofija)
Gorenji Rogatec

27.
Šmarjeta (NM škofija)
Vinica

28.
Šturje (KP škofija)
Žapuže

29.
Toplice (NM škofija)
Loška vas

30.
Trebelno (NM škofija)
Štatenberk

31.
Truške (KP škofija)
Labor

32.
Velike Žablje (KP škofija)
Gaberje

33.
Veliki Gaber (LJ nadškofija)
Bič

34.
Višnja Gora (LJ nadškofija)
Zgornja Draga

35.
Vrabče (KP škofija)
Griže

36.
Vransko (CE škofija)
Podvrh

37.
Zagorje (KP škofija)
Tabor

38.
Zagradec (NM škofija)
Valična vas

39.
Zreče (MB nadškofija)
Zlakova

40.
Žalna (LJ nadškofija)
Veliko Mlačevo Boštanj (++)

KAPELE:

1.
Javor (LJ nadškofija)
Javor

2.
Srednja vas v Bohinju (LJ nadškofija)
Spodnje Podjelje

3.
Sv. Peter pod Svetimi gorami (CE škofija)
Svete gore

Gradiva:

3 VPRAŠANJA o sv. Martinu: Razpolovitev vojaškega plašča kaznivo dejanje?!

Ob svetem Martinu: Bumerang dobrote (VIDEO)

Sv. Martin in njegov plašč – Veroučni kotiček (v sl.) – 3:50 min: https://www.youtube.com/watch?v=BLWG8qQEk1s&list=PLuL_MDcWQgzzJYnR4idLP1fjNB3LOzygN&index=3

Sv. Martin iz Toursa (v hr.) – 3:16 min: https://www.youtube.com/watch?v=AvAlmbSBUew

Sv. Martin iz Toursa (v ang.) – 3:34 min: https://www.youtube.com/watch?v=rtpApoFt55U

Sv. Martin iz Toursa ANIMIRANI FILM (v špan.) – 3:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=fGkd73qlzj4

Naslovna foto: zajem zaslona, https://www.youtube.com/watch?v=rtpApoFt55U
Foto v prispevku: pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Matilda: Kristusov slavček
2029-11-19
Sv. Matilda velja za eno glavnih mistikinj in podpornic čaščenja Srca Jezusovega.
Iz življenja …
Sv. Matilda se je rodila leta 1241 na Saškem kot tretja baronova hči. Njena starejša sestra sv. Jedrt (god 16. november) je bila opatinja samostana Helfta. Ko jo je sedemletna Matilda z materjo obiskala, je želela tudi ona postati redovnica.
V samostan je najprej prišla kot učenka, kjer se je izšolala pri sv. Jedrt, nato pa je vstopila v samostan kot redovnica. Sv. Matilda je bila v samostanu njena desna roka. Pela je tako lepo, da so ji rekli »Kristusov slavček«. Redovnice so jo imele rade. Bila je vesele narave, veliko je molila in še posebej goreče častila Srce Jezusovo. Mnogi so jo prosili za nasvet. Imela je videnja in mistična doživetja, ki so jih zapisale redovnice in jih izdale v knjigi Knjiga posebne milosti.
Sv. Matildo so mučile razne bolezni, pa tudi duhovna zapuščenost. Zadnjih osem let je bila večinoma priklenjena na bolniško posteljo.
Umrla je 19. novembra 1299 v Helfti v Nemčiji, stara skoraj 60 let.
Upodobitve
Umetniki sv. Matildo najpogosteje upodabljajo kot redovnico s knjigo, na kateri je golob.
Zavetnica
Sv. Matilda je zavetnica slepih.
Gradiva:

Sv. Matilda (v hr.) – 2:22 min: https://www.youtube.com/watch?v=_Tj7uta81E0

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
