Zavod za pastoralno dejavnost Pridi.com

Sv. Timotej in Tit: Pavlova učenca
2025-01-26
Škof Timotej in Tit sta bila zvesta učenca, privrženca in spremljevalca sv. Pavla.
Ker njun smrtni dan ni znan, se ju spominjamo na dan po prazniku spreobrnitve njunega učitelja, ki ju je tudi krstil.

Sv. Timotej
Rodil se je okrog leta 7 v Listri, ki leži v današnji Turčiji. Njegov oče je bil pogan (Grk), mati Evnika pa Judinja. Spreobrnil se je ob sv. Pavlu okoli leta 47 na njegovem prvem misijonarskem potovanju. Postal je Pavlov najljubši učenec in ga spremljal na številnih misijonskih potovanjih. Pavel ga je leta 65 v Efezu posvetil za škofa. Od štirinajstih Pavlovih pisem le tri pisma ne omenjajo Timoteja. Dve pismi pa je pisal direktno njemu samemu, t. i. 1 in 2 pismo Timoteju. Ko so Pavla prijeli in je bil zaprt v rimski ječi, ga je kot zvesti učenec obiskal in ostal pri njem vse do Pavlove mučeniške smrti (leta 67). Tudi Timotej je umrl mučeniške smrti, a v Efezu okoli leta 80 ali 97. Ko je poskušal pridigati poganom, ki so slavili svoje malike, so ga pretepli, vlekli po ulicah in na koncu kamenjali do smrti.
Zavetnik: K sv. Timoteju se priporočajo pri želodčnih boleznih in prebavnih motnjah, in kar je povezano s Pavlovim prijaznim nasvetom:
»Ne pij več le vode, temveč popij malo vina zaradi želodca in svojih pogostih bolezni.« (1 Tim 5,23)

Sv. Tit
Izhaja iz poganske grške družine, po vsej verjetnosti iz Antiohije. Verjetno se je spreobrnil ob samem sv. Pavlu. Pavel ga je leta 63 postavil za škofa na otoku Kreti. Zanj je sestavil pismo, t. i. pismo Titu. Tit je umrl na Kreti, star 95 let. Je zavetnik Krete.
Upodobitve: Sv. Tita upodabljajo z obrazom žarečim od žarkov; včasih je v ozadju poganski tempelj, ki se ruši.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Alberik, Robert in Štefan, ustanovitelji cistercijancev
Jožef Gabrijel Brochero, duhovnik
Pavla Rimska, vdova

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Angela Merici: Ustanoviteljica uršulink
2025-01-27
Sv. Angela Merici je ustanoviteljica uršulink. Kako, da se imenujejo uršulinke?

Iz življenja …
Sv. Angela se je rodila 21. marca 1474 v Desenzanu v Italiji. Sedemčlanska družina se je vzdrževala s trgovsko dejavnostjo in poljedelstvom. V najstniških letih so ji umrli starši in sestra. Z najmlajšim bratcem se je preselila k stricu v Saló, kjer se je vključila v družabno življenje višjega meščanskega sloja.
Njeno življenje je polno videnj, ki so vplivala na njene življenjske odločitve. Posledica enega izmed njih je bil njen vstop v frančiškanski tretji red. Ko sta se starejša brata odselila, se je Angela vrnila na domače posestvo v Desenzano, kjer je živela skoraj 20 let preprosto in skrito podeželsko življenje. Rada je brala duhovne knjige, veliko molila in opravljala dela usmiljenja. Poromala je v Sveto deželo in Rim.
Leta 1516 so jo frančiškanski predstojniki poslali v Brescio, ki je ravnokar prestala vojni spopad in pustošenje francoske vojske, s poslanstvom, da tolaži vdovo. V tem mestu je sv. Angela ustanovila gibanje deklet »božja ljubezen«, iz katerega je leta 1535 nastala redovna skupnost uršulink, ki je dobila ime po nekoč zelo češčeni sv. Uršuli. Uršulinke so se posvečale predvsem vzgoji deklet.
Sv. Angela je umrla 27. januarja 1540 v Brescii v Italiji.

Zavetnica
Sv. Angela je zavetnica invalidov in prizadetih; tistih, ki so izgubili starše; proti boleznim, slabostim.

Upodobitve
Upodabljajo jo kot redovnico s knjigo v naročju in obdano z dekleti, ki jih poučuje; v sprevodu devic in angelov. Kot mati s srcem in lestvijo, ki vodi v nebo. Nekatere upodobitve jo prikazujejo kot romarico.

Molitev sv. Angele
Moj Gospod, razsvetli temine mojega srca in mi daj milost, da rajši umrem, kot da bi kdaj razžalil tvoje Božje veličastvo. Okrepi moja čustva in moje čute, da ne zaidejo ne na desno ne na levo in me ne odvrnejo od tvojega presvetlega obličja, ob katerem se potolaži vsako srce. Amen.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Angeli je pri nas posvečena kapela v uršulinskem samostanu v župniji Ljubljana – Sv. Trojica.

Gradivo:

Z Angelo na poti: http://ursulinke.rkc.si/wp-content/uploads/2016/01/9dnevnica_sv.Angela-1.pdf

Devetdnevnica v čast sv. Angeli: 2017 9dnevnica sv.Angela PDF

Drugi svetniki dneva:

Bl. Janez (Giovanni) Schiavo, duhovnik, misijonar (beatifikacija 2017)
Bl. Marija Jezusova (Karolina Santocanale), redovnica, ustanoviteljica (beatifikacija 2016)
Sv. Vitalijan, papež

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Tomaž Akvinski: Zavetnik univerz, teologov
2025-01-28
Teološka fakulteta Univerze v Ljubljani ta dan vsako leto obeleži s Tomaževo proslavo, na kateri podeli diplome in Tomaževo nagrado.

»Pravega veselja ni brez Ljubezni.«

Iz življenja …
Tomaž Akvinski se je rodil okoli leta 1225 v Roccasecci blizu mesta Aquino v južni Italiji. Njegov oče Landulf, ki je bil manjši fevdalec, je želel, da bi Tomaž postal opat bližnje sloveče benediktinske opatije Montecassino. Zato ga je komaj petletnega dal tja v šolo k menihom. Ker je Tomaž že od malih nog kazal veliko žejo po znanju, so ga menihi poslali študirati v Neapelj, kjer se je seznanil z dominikanci. Pri sedemnajstih letih je stopil v njihov red, kljub nasprotovanju svojih staršev. Tudi njegovi novi predstojniki so videli njegove neizmerne intelektualne sposobnosti in ga poslali na študij v Pariz, kjer je predaval veliki učenjak sv. Albert Veliki, ki je bil doma na vseh področjih tedanje znanosti. Sv. Tomaž je že pri 23 letih postal profesor. Poučeval je v Parizu, Rimu in Neaplju. Kljub svoji veliki učenosti pa je ostal preprost in ponižen redovnik. V ponižnosti je odklonil vse ponujene cerkvene časti.
Sv. Tomaž je napisal številna dela, med katerimi sta najbolj znani Summa theologica in Summa contra gentiles. V njih je strnil svoj filozofski in teološki nauk. Njegova filozofija se imenuje po njem, t. i. tomizem, in jo je Katoliška Cerkev sprejela kot uradno filozofijo v svojih bogoslovnih šolah. Tomaž je bil tudi mistik.
Velika tema njegovega razmišljanja je bilo vprašanje razmerja med vero in razum. Pravi, da vera v obstoj Boga ni iracionalna, torej da si vera in razum drug drugemu ne nasprotujeta. Znanih je njegovih »pet poti«, s katerimi je poskušal dokazati obstoj Boga z umskim sklepanjem.

Malo pred smrtjo, po mistični izkušnji leta 1273, je zavrnil vse svoje pisanje, češ: »Vse, kar sem napisal, je kot slama v primeri s tem, kar sem videl in kar mi je bilo razodeto.«
Umrl je na poti na 2. lyonski vesoljni cerkveni zbor 7. marca leta 1274, star 49 let.

Zavetnik
Sv. Tomaž je zavetnik univerz, teologov in študentov; knjigarnarjev; priprošnjik proti nevihtam.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot dominikanca s knjigo, peresom, soncem, zvezdo, golobom in monštranco.

Molimo
O Bog, v šoli Kristusovega evangelija nas poučuj,
da bomo po zgledu sv. Tomaža Akvinskega
spoznali resnico in jo uresničevali v ljubezni. Amen.

Gradiva:

Na kratko o sv. Tomažu Akvinskem (v ang.) – 2:54 min

Iz življenja in duhovnosti sv. Tomaža Akvinskega – (v ang.) – ob glasbi – 4:15 min

Drugi svetniki dneva:

Jožef Freinademetz, duhovnik, misijonar
Marija Alojzija Montesionos Orduňa, devica, mučenka (beatifikacija 2001)
Peter Nolasko, ustanovitelj mercedarijev

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Konstant: Škof iz Perugie
2025-01-29
Sv. Konstant je škof mučenec iz zgodnje Cerkve, zato o njem ne vemo veliko.

Iz življenja …
Sv. Konstant je živel v Perugii kot dejaven kristjan mlade Cerkve.
Pri tridesetih letih je bil izvoljen za prvega škofa v tem mestu; je eden od zaščitnikov tega mesta. O njem priča starodavna cerkev v Perugii, ki mu je posvečena in njegove relikvije, ki se hranijo v njej.
V času cesarja Antonina je bilo preganjanje kristjanov. Kot škof je bil skupaj z drugimi kristjani naznanjen oblastem, prijet in obsojen na smrt. Mučen je bil blizu Foligna leta 178. Na koncu so mu odsekali glavo.

Drugi svetniki dneva:

Valerij Trierski, škof

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Martina: Diakonisa, zavetnica mesta Rima
2025-01-30
Svojo dediščino je razdelila revnim in postala diakonisa.

Iz življenja …
Legenda pravi, da je bila Martina hči uglednega Rimljana, a je že v mladih letih izgubila starše. Iz ljubezni do Kristusa je svojo dediščino razdelila revnim in postala diakonisa, to pomeni, da je skrbela za bolne in pomoči potrebne.
Ker je bila zelo lepa in bistroumna si jo je želel za ženo sam cesar Aleksander Sever, a ga je zavrnila. Raje je imela preprosto življenje v službi Boga in bližnjega, kot pa življenje na cesarskem dvoru, v katerem bi bila njena vera postavljena pod vprašaj. Ko je užaljeni cesar izvedel, da je kristjanka, se je razjezil in jo ukazal privesti pred sodišče.
Martina je vneto molila za stanovitnost, da bi lahko zdržala vse preizkušnje, ki jo čakajo. Bog je uslišal njene molitve, in ji dal moč. Želeli so jo prisiliti, da bi darovala v templju poganskega boga Apolona, a je zavrnila. Med njeno gorečo molitvijo se je ta tempelj zrušil in pod seboj pokopal veliko poganov, sama pa je ostala nepoškodovana. Cesar jo je nato obsodil na raznovrstna mučenja, ki jih je vse vdano prestajala. Na koncu so jo vrgli zverem v amfiteater, a tam se je zgodil čudež. Lev, ki naj bi jo raztrgal, je tiho ležal pri njenih nogah. Na koncu so jo zunaj mesta obglavili.
Umrla okrog leta 230 v Rimu.

Zavetnica
Sv. Martina je zavetnica mesta Rima in doječih mater. Njej (in sv. Luku) je posvečena cerkev ob znamenitem trgu Forum Romanum.

Upodobitev
Umetniki jo najpogosteje uporabljajo kot mlado dekle s palmo, levom in drugimi mučilnimi orodji.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Sv. Hijacinta Mariscotti, devica, mučenka
Bl. Bronislav Markiewicz

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez Bosko: Ustanovitelj salezijancev
2025-01-31
Sv. Janez Bosko, ustanovitelj salezijancev, se je v zgodovino Cerkve neizbrisno zapisal kot apostol mladine in veliki častilec Marije Pomočnice.
Njegovo celotno življenje je bilo posvečeno Bogu in mladini. Sad njegove vzgoje je več vzornih fantov. Med njimi je najbolj znan sv. Dominik Savio.

Iz življenja …
Sv. Janez Bosko se je rodil 16. avgusta leta 1815 v vasici Becchi pri Turinu v Italiji v revni kmečki družini. Pri komaj dveh letih mu je umrl oče, in vse breme vzgoje sinov je padlo na mater. Janez je šele pri devetih letih začel hoditi v sosednjo župnijsko šolo, kjer se je učil brati in pisati. V tem času je imel neke noči »preroške« sanje. Videl je teči in preklinjati fante in želel posredovati s pestmi. Neki glas mu je rekel: »Ne s pretepanjem, ampak s krotkostjo in ljubeznivostjo boš iz teh svojih vrstnikov naredil prijatelje«. Janez ni povsem razumel, kaj pomenijo sanje. Glas mu je še obljubil: »Dal ti bom učiteljico« – mišljena je bila Božja mati Marija.
Pri petnajstih letih je končno lahko obiskoval gimnazijo, a kruh si je moral služiti sam. Pri dvajsetih letih je stopil v semenišče in po šestih letih postal duhovnik. Za geslo si je izbral: »Daj mi duše, drugo vzemi«.

Svojo prvo službo je začel v Torinu. V tem mestu, ki ga je uničila industrializacija, ga je vznemirjalo predvsem slabo stanje mladih, ki so sem prišli s trebuhom za kruhom, pogosto pa postali prestopniki. Don Bosko jih je začel zbirati okrog sebe; jih učil branja, pisanja in katekizma. Ko so mu dali na razpolago prostore, je ustanovil t. i. »oratorije«, v katerih so se mladi lahko zadrževali in se izučili kakšnega poklica, obenem pa jih je tudi versko vzgajal; mnogi so ga podpirali pri njegovem delu. Njegova mati je vodila gospodinjstvo majhne skupnosti.
Don Bosko je bil tudi nadarjen pisatelj: osnoval mesečnik Salezijanski vestnik, napisal je okoli sto knjig in knjižic. Veliko je potoval, pridigal, spovedoval, vse v nekem zanesenem optimizmu in radosti. Za službo revni mladini, predvsem fantom, je leta 1859 ustanovil redovno družbo sv. Frančiška Saleškega, salezijance Don Boska. Malo kasneje je s sodelovanjem sv. Marije Mazzarello (1872) osnoval še žensko vejo salezijanske družbe Hčere Marije Pomočnice. Sestre so skrbele in to delajo še danes, predvsem za vzgojo revne in zapuščene ženske mladine. »Nebesa niso ustvarjena za ljudi v naslanjaču,« je govoril neumorni don Bosko.
Umrl je 31. januarja 1888 v Torinu v Italiji, je v 73. letu življenja.

Molitev sv. Janeza Boska za izbiro poklica
Pred teboj sem, preblaga Devica, da si izprosim veliko milost spoznanja, kaj naj storim. Nič drugega ne želim, kakor izpolnjevati popolnoma in ves čas svojega življenja voljo tvojega Božjega Sina. Mati dobrega sveta, daj, da bom poslušal tvoj glas in tako pregnal vsak dvom iz svojih misli. Ker si Mati mojega Zveličarja, pričakujem od tebe, da boš tudi Mati mojega zveličanja. Devica Marija, če mi ti ne boš poslala žarka Božjega Sonca, katera luč me bo razsvetlila? Kdo me bo poučil, če ne ti, ki si mati neustvarjene Modrosti? Poslušaj torej moje prošnje! Ne dopusti, da bi zašel na kriva pota! V mojih dvomih in omahovanjih me vodi po pravi poti v Večno življenje. Ti si moje edino upanje, ti imaš polne roke zakladov kreposti in življenja, ti razdajaš sadove slave in svetosti.

Zavetnik
Sv. Janez Bosko je zavetnik mladine, dušnih pastirjev za mladino, katoliških založb.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot duhovnika, obdanega z mladimi fanti.

Molitev k sv. Janezu Bosku
Sveti Janez Bosko,
oče in učitelj mladine!
Sprejemljiv za darove Svetega Duha
in odprt za razmere svojega časa,
si bil za mlade, zlasti male in uboge,
znamenje prednostne Božje ljubezni.
Bodi naš vodnik
na poti prijateljstva z Jezusom,
da bomo v njem in njegovem evangeliju
našli smisel svojega življenja
in izvir prave sreče.
Pomagaj nam,
da bomo velikodušno opravljali poklic,
ki smo ga prejeli od Boga,
da bomo v vsakdanjem življenju
ustvarjali občestvo
in v povezanosti z vso Cerkvijo
navdušeno sodelovali
pri graditvi civilizacije ljubezni.
Izprosi nam milost vztrajnosti,
da bomo v duhu blagrov
živeli dosledno krščansko življenje.
Daj, da se bomo
pod vodstvom Marije Pomočnice
nekoč mogli srečati s teboj
v veliki nebeški družini. Amen.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Janezu Bosku je posvečena ena župnijska cerkev v župniji Maribor – Sv. Janez Bosko ter ena kapela v Ljubljani na Gornjem trgu pri HMP.

Gradiva:

Vse slovenske PESMI v čast sv. Janezu Bosku – tudi mladinske

MISLI sv. Janeza Boska o hoji za Kristusom (slov.)

Drugi svetniki dneva:

Bl. Candelarija od sv. Jožefa, redovnica (leta 2008)
Sv. Franc Ksaver Bianchi, duhovnik, mistik
Sv. Marcela Rimska, spokornica

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Brigita Irska: »Irska Marija«
2025-02-01
Sv. Brigita je najbolj češčena svetnica med Irci.
Njej na čast so sezidali celo več cerkev kakor svojemu narodnemu svetniku sv. Patriku.

Iz življenja in legend …
O življenju sv. Brigite kroži precej legend. Rodila se je okoli leta 453 v Faughartu, nedaleč od Dundalka (Dublina) na Irskem, kot hči nevernega premožnega veljaka in njegove verne sužnje, katero jo je krstil sam sv. Patrik. Ko je zakonita žena izvedela za moževo prešuštvo, je sužnjo izgnala od hiše. Noseča Brigitina mati je bila prodana druidskemu posestniku, ki ji je zaupal upravljanje svoje mlečne farme.
Brigito je vzgojila v krščanskem duhu. V otroštvu je poslušala pridige sv. Patrika in to ji je pustilo neizbrisen pečat. Kasneje je Brigita poiskala svojega očeta. Osvobodil jo je suženjstva, ko je videl njena dobra dela, prežeta s čudeži. Čudežev, ki jih pripisujejo sv. Brigiti, je nešteto. Svoje življenje je posvetila revnim in pomoči potrebnim.
Potem ko je njen oče sprejel krščanstvo, je okrog leta 470 s škofovskim dovoljenjem zgradila pod hrastom v Kildari svojo prvo kapelico. Kmalu so se ji pridružila tudi druga dekleta, zato je ustanovila ženski samostan; kasneje tudi moškega.
K njej so prihajale množice vernikov. Vabili so jo tudi v druge kraje, tako da je potovala po vsej Irski in postavila številne samostane po tem otoku. Tako je nadaljevala delo evangelizacije, ki ga je začel škof sv. Patrik. Bila je vodja moškega in ženskega samostana v Kildari, to je 60 km jugozahodno od Dublina.
Tu je umrla 1. februarja leta 523, stara 70 let.

Upodobitve
Umetniki jo najpogosteje upodabljajo kot opatinjo s svečo v roki. Ob njenih nogah je včasih kravica.

Zavetnica
Sv. Brigita je zavetnica Irske, pesnikov, kovačev, mlekarjev; domačih živali, otrok in porodnic; je priprošnjica proti nesrečam in preganjanjem.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Brigiti Irski je pri nas posvečena ena podružnična cerkev, in sicer v koprski škofiji na sv. Bridi (Kolomban) v župniji Ankaran.

Gradiva:

Drugi godovi:

Alojzij Variara, salezijanec, duhovnik
Henrik Morse, duhovnik, redovnik, mučenec
Marija Ana Vaillot in Odilija Baumgarten, redovnici, mučenki

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Svečnica: Praznik Jezusovega darovanja v templju - Gradiva, pregovori, običaji ...
2025-02-02
Praznik Gospodovega darovanja v templju je štirideseti dan po božiču, kolikor časa traja očiščevanje porodnice po postavi. (Prvotno ime tega praznika je bilo Marijino očiščenje.)
Temu prazniku zaradi blagoslova sveč pravimo tudi svečnica.
Ako je svečnica zelena, bo cvetna nedelja (ali: Velika noč) snežena.
Če na svečnico od strehe kane prej ko od sveče, ne bo še kmalo konec zimske nesreče.
Ko svečnica pride, skoraj zima odide.

Na svečnico se še enkrat spomnimo božiča. Ta »luč v razsvetljenje poganom«, kot je vzkliknil Simeon, je prišla na svet po Božjem Sinu.
Sicer se je božični čas zaključil že z nedeljo Jezusovega krsta, toda v ljudski zavesti in pobožnosti je šele s svečnico pravi sklep božične dobe. Zato večina župnij in vernikov pospravi jaslice in dokončno preneha s petjem božičnih pesmi šele 2. februarja.
Papež Janez Pavel II. je ta praznik razglasil za dan Bogu posvečenega življenja.

Iz Svetega pisma
Štirideseti dan po rojstvu Jezusa sta ga Marija in Jožef prinesla v tempelj, da bi ga posvetila Gospodu. – Mojzesova postava je namreč staršem nalagala, naj gredo štirideset dni po rojstvu prvorojenca v jeruzalemski tempelj in tam darujejo Gospodu svojega sina, hkrati pa se je mati obredno očistila (3Mz 12,1–8). – Evangelij ob tej priložnosti ne opisuje obreda Marijinega (nepotrebnega) očiščevanja in otrokovega posvečenja. Opisuje pa srečanje s starčkom Simeonom in prerokinjo Ano, ki sta prerokovala nad otrokom. (Lk 2,22–39)

Srečanje: Nunc Dimittis (Zdaj odpuščaš)
Lep prizor iz Lukovega evangelija: Marija in Jožef prideta v tempelj s svojim dojenčkom – in tam sta dve osebi, ki takoj opazita, da ne gre za običjnega otroka. Simeon in Ana v Božji hiši glasno priznata, da je Jezus Odrešenik vseh narodov.
Stari Simeon čaka v Jeruzalemskem templju na izpolnitev razodetja. Rečeno mu je bilo, da ne bo umrl, dokler ne bo videl Mesije, odrešenika vseh ljudi. Ko mu je Marija končno položila v roke dete Jezusa, je zapel hvalnico Nunc Dimittis (Zdaj odpuščaš):
Zdaj odpuščaš, Gospod, svojega služabnika v miru, *
kakor si obljubil s svojo besedo.
Na svoje oči sem videl Zveličarja, *
ki si ga poslal vsem ljudstvom:
luč v razsvetljenje vseh narodov *
in v slavo Izraela, tvojega ljudstva. (Lk 2,29–32)
Simeon pa ni napovedal le rešitve Izraelskega ljudstva, ampak je napovedal tudi Marijine bolečine in skrbi rekoč: »Tvojo lastno dušo bo presunil meč.« S temi besedami ji je napovedal zlom srca, da bo kot mati žalostna (lat. mater dolorosa) prestala križanje. Prerokba o luči in beseda o križu spadata skupaj. Pot Mesijeve zmage bo zahtevala hojo po poti bolečine.

Povzetek …
Ta praznik je torej spomin na Jezusovo darovanje v templju, srečanje s prerokinjo Ano in pobožnim starčkom Simonom, ki je razglasil, da je Jezus »luč sveta«, in k čemur smo pozvani tudi mi kristjani.
Jezus, ki je luč sveta, lahko razsvetli mojo temo … da postanem tudi jaz luč.

Običaj
Običaj blagoslova sveč na svečnico je povezan s Simeonovo napovedjo, da bo Jezus prinesel luč in odrešenje svetu.

Molimo
Večni Bog, tvoj edinorojeni Sin je bil na današnji dan
darovan v templju kot človeški otrok.
Izpolnil si pričakovanje Simeonu,
da ni umrl, dokler ni srečal Kristusa.
Naj se tudi mi srečujemo z Jezusom,
dokler ne bomo večno živeli z njim,
ki s teboj živi in kraljuje vekomaj. Amen.

Cerkve v Sloveniji
Župnijska cerkev Vrabče v kopski škofiji je posvečena Gospodovemu darovanju, svečnici.

Gradiva:

Molitev Nunc Dimittis – gregorijansko petje (v lat.) – 2:18 min

Molitev: Razlaga Simeonove hvalnice (v nem.) – 2:06 min

Jezusovo darovanje, svečnica (v hrv.) – 2:23 min

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Blaž : Blažev žegen - Gradiva, običaji, pregovori ...
2025-02-03
Sv. Blaž je v koledarju svetnikov eden izmed najbolj priljubljenih pomočnikov v sili in h katerem se še posebej radi zatekamo po pomoč zoper bolezni grla.
Ne ščiti le pred boleznimi grla. Je vsestranski zavetnik; tudi proti škodljivim besedam, ki ranijo.
Na ta dan pri sv. maši verniki prejmejo Blažev žegen.
Če je na Blaževo oblačno, bo o sv. Juriju zelena trava.
Na Blaževo je vsega blaga (živine) god.
Svečnice dan — zima van. To je laž, pravi sv. Blaž.

Iz življenja …
Med ljudmi so bili zaradi svojega poklica še zlasti spoštovani zdravniki. In če zdravniku dodamo še svetniško osebnost, kot je to v primeru sv. Blaža, potem je takšna oseba nepogrešljive v tamkajšnji skupnosti.
Sv. Blaž je živel v 3. stoletju v armenskem mestu Sebasti v današnji Turčiji. Kot izobražen človek in zdravnik se je dan in noč posvečal bolnikom, zlasti revnim in zapuščenim. Kot pa kristjan ni zdravil le njihovega telesa, ampak tudi njihovega duha. Z njegovim zdravljenjem je povezan tudi blagoslov grla, ki ga v cerkvi delijo vsako leto na njegov god. Ta je povezan z njegovo legendarno ozdravitvijo, ko je z molitvijo ozdravil dečka pred zadušitvijo, ko se mu je v grlu zataknila ribja kost. Da njegovo zdravljenje ni imelo meja, priča tudi izročilo, ki pravi, da je med preganjanjem, ko je živel »puščavniško življenje« v planinski pečini, postal celo »specialist« za divje živali, ki so mu služile in prihajale k njemu, ko so bile ranjene ali bolne.
Zaradi svoje dobrote in pobožnosti je sv. Blaž postal zelo priljubljen v Sebasti. Ko je umrl škof v Sebasti, so njegovi meščani nemudoma izvolili za škofa sv. Blaža. Blaž, ki je bil goreč zdravnik, je postal še bolj goreč škof. Ko je začel cesar Licinij preganjati kristjane, je vedel, da mora najprej usmrtiti glavo – pastirja, in da bo potem lažje z njegovo »čredo«. Čeprav so meščani sprva poskušali zaščititi svojega škofa s skrivanjem, so ga preganjalci naposled vendarle našli in pridržali. Mučili so ga na vse mogoče načine, da bi se Blaž le odrekel svoji veri. Izročilo pravi, da so koščke njegovega telesa trgali z železnimi kavlji, a so se njegove rane z Božjo pomočjo vedno znova celile. Ker se sv. Blaž veri ni odrekel, so ga na koncu obglavili. Umrl je okrog leta 316.
V srednjem veku se je njegovo češčenje razširilo po vseh krščanskih deželah in ga imajo za priprošnjika posebno zoper bolezni grla.

Običaji
Običaj blaževega žegnja (blagoslova) izvira iz 16. stoletja. Duhovnik z dvema prekrižanima svečama v obliki križa, ki jih približa vratu vernika, nad njim moli:
»Na priprošnjo svetega Blaža,
škofa in mučenca,
naj te Bog varuje bolezni grla
in vsakega drugega zla.
V imenu Očeta in Sina in Svetega Duha.
Amen.«
Sveči, ki jih duhovnik uporablja pri tem, simbolizirata luč in zmago svetlobe nad temo, dobrega nad hudim.

BLAGOSLOV ZELIŠČNIH BOMBONOV na god. sv. Blaža, ni nekaj povsem novega.
Že lavantinski obrednik je namreč ob godu sv. Blaža v času, ko bomboni še niso bili vsem na voljo kot so danes, vključeval tudi blagoslov krhljev.
Po blagoslovu sveč se lahko doda blagoslov zeliščnih bombonov:
Vsemogočni večni Bog!
Tvojemu usmiljenju
se zaupljivo priporočamo
zlasti v bolezni,
saj je tvoj Sin Jezus hodil okrog,
delil dobrote in ozdravljal bolne.
Na čudovite načine tudi v našem času
kažeš svojo božjo moč,
zato te ponižno prosimo,
blago+slovi na priprošnjo svetega Blaža
te zeliščne bombone.
Naj bodo tvojim vernim
zdravilo zoper bolezni v grlu
in vsako drugo zlo.
Po Kristusu, našem Gospodu. Amen.
In naj se pokropijo z blagoslovljeno vodo!
Ministrant lahko ob mašniku, ki s svečami deli blagoslov sv. Blaža, drži pladenj z blagoslovljenimi bomboni in kdor želi, lahko bonbon vzame domov.

Upodobitve
Umetniki sv. Blaža upodabljajo kot škofa s prekrižanima svečama v roki, obdanega z gozdnimi živalmi ali z mučilnimi sredstvi; na Vzhodu ga upodabljajo skupaj s cerkvenimi očeti kot starčka z brado in kodrastimi lasmi.

Zavetnik
Sv. Blaž je eden od štirinajstih pomočnikov v sili. Je priprošnjik proti boleznim v grlu, kašlju, zobobolu, nepravim besedam … Je zavetnik zdravnikov, trgovcev z volno, čevljarjev, krojačev, pekov, zidarjev, domačih živali …
Molimo
Dobri Oče,
naj se veselimo zdravja v tem življenju na zemlji
in s tvojo pomočjo pridemo v večno domovino.
Potrdi nas v veri,
ki jo je sveti Blaž izpovedal z mučeniško smrtjo. Amen.

Cerkve pri nas
Pri nas je sv. Blažu posvečena podružnična cerkev v Padni (župnija Krkavče) ter kapela v koprski stolni župniji.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Sv. Ana, vdova in prerokinja
Bl. Jožefina Nicoli
Sv. Oskar, škof

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez de Britto: "Portugalski sv. Frančišek Ksaverij"
2025-02-04
Sv. Janeza de Brito so indijski katoličani imenovali »portugalski sv. Frančišek Ksaverij«.
Bil je eden izmed prvih jezuitskih misijonarjev v Indiji, ki je sprejel elemente krajevne kulture v svoje oznanjevanje evangelija. Zaradi svojega uspeha pri oznanjevanju je umrl mučeniške smrti.

Iz življenja …
Rodil se je 1. marca 1647 v Lizboni na Portugalskem v plemiški družini.
Po hudi bolezni in čudežnem ozdravljenju na priprošnjo sv. Frančiška Ksaverija je želel postati misijonar po njegovem vzoru.

Že petnajstleten je vstopil v jezuitski noviciat. Po mašniškem posvečenju je zapustil Lizbono in odpotoval v Indijo. V Maduri je stregel bolnikom z nevarnimi nalezljivimi boleznimi. Ker je videl, da so kristjani le Indijci iz nižje kaste, je začel živeti kot indijski spokornik v divjini, da bi za krščanstvo navdušil tudi višje kaste. Jedel je le riž in spal na rogoznici, oblečen v rdeč plašč in turban. Ker se je veliko Indijcev spreobrnilo h krščanstvu, so mu člani najvišje kaste zavidali uspeh in ga želeli umoriti: po strašnem mučenju so ga izgnali iz kraljestva.
Predstojniki so sv. Janeza poklicali v Lizbono, a je kmalu odšel nazaj v Indijo.
Ponoči je potoval iz kraja v kraj, da je podnevi lahko maševal in krščeval.
Njegove zasluge pri spreobrnjenju princa Tadaja Theva pa so ga kmalu pripeljale v smrt. Princ je imel več žena. Sv. Janez de Brito je vztrajal, da sme po krstu imeti samo eno, kar je princ tudi sprejel. Toda ena izmed “zavrženih” žena se je pritožila svojemu stricu, ki je bil radža v Maravi. Ta je kmalu poskrbel za Janezovo mučeniško smrt z obglavljenjem, ki jo je pretrpel 4. februarja 1693.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Sv. Jožef Leoniški, redovnik, misijonar
Sv. Gilbert, redovni ustanovitelj

Povzela: dr. Brigita R. Perše

Sveta Agata: Zavetnica žensk z rakom na prsih
2025-02-05
Sv. Agato so mučili z žerjavico, ji odrezali prsi in jih vrgli v ogenj …

Iz življenja …
Sv. Agata je živela v Kataniji na Siciliji v 3. stoletju v bogati družini. Znana je bila po svoji lepoti, krepostnem življenju ter po svoji predanosti Odrešeniku Jezusu. Že kot deklica je naredila zaobljubo deviškosti.
Njena lepota je privabljala številne snubce. Vanjo se je zagledal tudi poganski upravitelj Sicilije Kvintijan, a ga je zavrnila. Zato se ji je maščeval tako, da jo je odpeljal v bordel; morda ta podrobnost skriva zgodovinsko dejstvo, da device v rimskem cesarstvu niso smeli usmrtiti – četudi zaradi krščanske vere. Ker se ni odrekla svoji veri, so jo kruto mučili. Med drugim je bila podvržena mučenju z žerjavico, odrezali so ji njene deviške prsi in jih vrgli v ogenj. Zaradi tega je postala zavetnica vseh žensk, ki trpijo za rakom na prsih.
Umrla je mučeniške smrti med preganjanjem kristjanov v času rimskega cesarja Decija, nekega 5. februarja, verjetno leta 251, v Kataniji. Njeno češčenje se je razširilo po vsej Cerkvi; njeno ime je v rimskem kanonu.

Upodobitve
Umetniki pogosto upodabljajo njeno mučenje, zlasti rezanje prsi; včasih jih drži na pladnju. V rokah drži palmo mučeništva, včasih jo obdajo orodja njenega mučenja ob njej (škarje, klešče …).

Zavetnica
Sv. Agata je zavetnica dojilj, medicinskih sester, tkalcev, pastiric, zvonarjev, zlatarjev, rudarjev in lačnih ljudi; priprošnjica proti raku na prsih in vnetjih; proti nevihtam, potresom, ognju, različnim nesrečam …

Cerkve v Sloveniji
Pri nas je sv. Agati posvečena podružnična pokopališka cerkev v Dolskem, ki spada v župnijo Sv. Helena-Dolsko (ljubljanska nadškofija).

Molimo
Vsemogočni Bog,
naj nam sveta Agata
izprosi tvojo pomoč,
saj ti je vedno ugajala
zaradi posvečene čistosti
in pogumnega mučeništva. Amen.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Adelajda, redovnica
Hildegarda (Liharda), kneginja
Ingenuin in Albuin (Albin), škofa

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Japonski mučenci: 25 mučencev in sv. Pavel Miki - Gradiva
2025-02-06
26 japonskih mučencev je bilo križanih na griču v mestu Nagasaki, kamor je pol stoletja prej ponesel krščansko vero sv. Frančišek Ksaverij.
Med japonskimi mučenci je bil tudi jezuit sv. Pavel Miki.

Iz življenja sv. Pavla Mikija …
Sv. Pavel Miki se je rodil okoli leta 1564/66 v Kyotu na Japonskem v premožni družini. Pri petih letih je bil krščen, z dvajsetimi leti pa je stopil v jezuitski noviciat. Po mašniškem posvečenju je postal znan kot dober pridigar in verski učitelj. Mnogo duš vseh slojev v japonski družbi je po njem sprejelo krščansko vero.
Vse svoje življenje je posvetil posnemanju križanega Kristusa in oznanjevanju evangelija. O tem pričajo številna pisma, zlasti tista iz ujetništva. Eden od tedanjih japonskih vladarjev, Toyotomi Hideyoshi, je v strahu pred vplivom tujcev in pred širjenjem krščanstva začel leta 1587 načrtno preganjati misijonarje in japonske katoličane. Pavel Miki je bil zaprt decembra 1596. On in njegovi bratje v veri so morali prepešačiti okrog 1000 kilometrov od Kyota do Nagasakija. Med potjo so z njimi grdo ravnali, jih žalili in psovali, oni pa so slavili Vsemogočnega, molili in peli »Tebe Boga hvalimo«.
Ko so 5. februarja 1597 prispeli v Nagasaki, japonsko mesto z največjim številom katoličanov, je bil Miki križan. S križa je imel svojo poslednjo pridigo, v kateri je odpustil svojim krvnikom, ponosen na to, da je Japonec in katoličan. Poleg njega sta bila križana še druga dva japonska jezuita Janez Soan de Goto in Jakob Kisai ter še 23 drugih japonskih mučencev, med katerimi je bilo šest frančiškanskih misijonarjev in 17 japonskih laikov.
Tako je 5. februarja 1597 na križu umrlo 26 ljudi. Križani so bili na griču v mestu Nagasaki, pozneje imenovanem Sveti hrib, kamor je 50 let prej ponesel krščansko vero sv. Frančišek Ksaverij.

Molimo
O Bog, moč svojih svetih,
po trpljenju na križu si v večno življenje poklical
svete japonske mučence Pavla in njegove tovariše.
Naj tudi mi vero zvesto izpovedujemo
in jo ohranimo do smrti. Amen.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Alfonz Marija Fusco, duhovnik, ustanovitelj

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Ana M. Adorni: Ustanoviteljica dveh redovnih ustanov
2025-02-07
Ko je Ana M. Adorni , vzorna žena in mati ovdovela, se je posvetila pomoči zapornicam in ženam v težavah. V ta namen je ustanovila kar dve redovni ustanovi.

Iz življenja …
Anna Maria Adorni se je rodila 19. junija 1805 v Fivizzanu. Mati jo je zaradi njene nenehne molitve klicala »živi rožni venec«. Pri petnajstih letih je izgubila očeta in se nato z materjo preselila v Parmo; že v tem obdobju je želela postati redovnica, a je tega ni storila zaradi spoštovanja matere, ki je potrebovala njeno pomoč. Leta 1826 se je poročila z Antonijem Domenico Bottijem in v zakonu se jima je rodilo šest otrok; pet jih je umrlo že v otroštvu, edini preživeli pa je kasneje postal benediktinec.
Ko je Anna Maria pri 39-ih letih ovdovela, se je posvetila Gospodu v apostolatu za rehabilitacijo zapornic. Mnoge zapornice namreč po prestani zaporni kazni niso imele možnosti, da bi se vrnile na pravo pot, saj niso imele hrane, strehe nad glavo in pomoči. Zato je Anna Maria s pomočjo nekaterih žensk najela hiše, v katerih so sprejele izpuščene zapornice, ter jim pomagale, da ne bi ponovno padle v kriminal in pregreho. Tako se je rodil inštitut Dobrega pastirja.
Pozneje je Anna Maria, skupaj s prvimi osmimi somišljenicami ustanovila še Kongregacijo Služabnic Brezmadežne Marije. Skupini zapornic so se pridružila še druga rizična mlada dekleta, sirote brez staršev …
Leta 1892 se je poslabšalo njeno zdravje in jo za kratek čas celo priklenilo na posteljo. Umrla je leta 1893.
3. oktobra 2010 je v katedrali v italijanskem mestu Parma potekala njena beatifikacija.

Gradiva:

Zgodba Anne Marie Adorni – inserti iz FILMA (v it.) – 2:43 min

Drugi svetniki dneva:

Bl. Rozalija Rendu
Sv. Rihard, kralj
Bl. Pij IX., papež

Povzela: dr. Brigita R. Perše

Sveta Jožefina Bakhita: Sužnja, prva afriška svetnica - Gradiva
2025-02-08
Na primeru svetnice naše dobe lahko spoznamo, kaj pomeni resnično srečati Boga.
Sv. Jožefina Bakhita je bila večkrat prodana kot sužnja. Doživela je številna ponižanja in trpljenja suženjstva …

Iz življenja …
Jožefina Bakhita se je rodila leta 1868 v pokrajini Darfur v južnem Sudanu v Afriki, v bogati in ugledni družini. Odraščala je s starši, tremi brati in dvema sestrama. Ena od njiju je bila njena sestra dvojčica. Ko je kot sedemletna deklica pomagala staršem na polju v Kartumu, so jo ugrabili arabski trgovci s sužnji in jo poimenovali Bakhita, kar pomeni v arabskem jeziku Srečnica. Večkrat je bila prodana in preprodana. Zamenjala je pet lastnikov. Doživela je številna ponižanja in trpljenja suženjstva, tako fizična kot moralna. Še posebej je trpela, ko jo je štirinajstletno kupil turški general. Njegova mati in žena sta jo vsak dan pretepali do krvi. Na telesu ji je ostalo več kot sto brazgotin. Njen zadnji lastnik je bil italijanski konzul v Kartumu, ki jo je pravzaprav želel izpustiti in vrniti nazaj njeni družini, kar pa se je zaradi pomanjkanja spominov in travmatizacije Bakhite izkazalo za nemogoče. Zato jo je njegov prijatelj odpeljal v Italijo, da bi bila varuška njegovi hčerki.
V Italiji se je prvič srečala s krščanstvom. V suženjstvu je bila prisilno spreobrnjena v islam. V Benetkah je po daljšem času spoznavanja krščanstva leta 1890 prejela krst in dobila ime Jožefina Marjeta Afortunado.
S krstom je začela rasti tudi njena ljubezen do posvečenega življenja in stopila je v red kanosijank (ta red se imenuje po sv. Magdaleni iz Canosse). Poleg treh let, ki jih je preživela v Afriki, in pomagala svojim mladim sestram pri pripravah na misijonsko delo v Črni celiti, je preostanek življenja od leta 1902 preživela v samostanu Schio (Vicenza), kjer so redovnice delovale na vzgojnem in karitativnem področju. V 45 letih, ki jih je preživela na tem kraju, je sestra Jožefina do leta 1922 delala kot vratarica in tako bila v stalnih stikih z ljudmi, ki so jo imeli zelo radi in jo cenili. Njena ponižnost, preprostost in nasmeh so pritegnili pozornost in ljubezen mnogih ljudi. Na pobudo predstojnice je napisala svojo življenjsko zgodbo.
Leta 1939 so se ji pojavili resni zdravstveni problemi. Tudi ko je bila zelo bolna in se je lahko gibala le s pomočjo invalidskega vozička, ji to ni vzelo veselja in nasmeha z obraza. Umrla je 8. februarja 1947, po dolgi in težki bolezni, ki jo je potrpežljivo prenašala. Njeno telo je bilo nato tri dni izpostavljeno na odru, da se je lahko na tisoče ljudi poslovilo od svoje »črne matere«.
Za blaženo jo je razglasil leta 1992 papež Janez Pavel II., za sveto pa je bila razglašena le osem let pozneje.
Sveta Jožefina Bakhita, prosi za nas!

Zavetnica
Je zavetnica Sudana.

Gradiva:

Odlomki iz FILMA o Bakhiti (v it. z ang. podnapisi) – 2:52 min

Dokumentarni FILM o sv. Jožefini Bakhiti (v nem.) – 32 min

O sv. Jožefini Bakhiti (v ang.) – 3:24 min

Drugi svetniki dneva:

Sv. Hieronim Emiliani, redovni ustanovitelj

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Apolonija: Zavetnica zobozdravnikov, proti zobobolu
2025-02-09
Ko so včasih ljudi boleli zobje, so se zatekali k sv. Apoloniji, da bi bolečina minila. Je namreč zavetnica zobozdravnikov in priprošnjica zoper zobobol. Kako to?

Iz življenja …
Sv. Apolonija je bila doma iz Aleksandrije v Egiptu. Pogani so jo okoli leta 249 skupaj še z nekaterimi drugimi kristjani ujeli in mučili. Izročilo poroča, da tej devici, ki je bila najbrž diakonija, z udarci po čeljustih izbili zobe, nato pa jo hoteli živo zažgati, češ da je bogokletno govorila, a Apolonija se je sama vrgla v ogenj.

Zavetnica
Sv. Apolonijo je zavetnica zobozdravnikov in priprošnjica zoper zobobol.

Upodabljanje
Sv. Apolonijo upodabljajo s kleščami, s katerimi zob (včasih zlati). Pogosto drži v roki tudi palmovo vejico kot znamenje mučenke. Včasih upodabljajo njeno mučeništvo, kako ji izdirajo zob. Če v roki nima klešč, pa običajno nosi ogrlico, narejeno iz lastnih zob.

Cerkve v Sloveniji
Sv. Apoloniji je pri nas posvečena ena podružnična cerkev v Brezovici pri Črnem Kalu (župnija Predloka), kar spada na teritorij koprske škofije.

Gradiva:

Sv. Apolonija (v it.) – 1:16 min: https://www.youtube.com/watch?v=0lV8r8yDR4Y

Drugi svetniki dneva:

Bl. Evzebija Palomino Yenes, redovnica

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Sholastika: Sestra dvojčica sv. Benedikta
2025-02-10
Ko je sv. Sholastika umrla, je njen brat sv. Benedikt videl, kako se njena duša kakor golobček dviga v nebo.

Iz življenja …
Sv. Sholastika je bila rojena okoli leta 480 v Nursiji v Italiji. Po izročilu je bila sestra dvojčica sv. Benedikta, očeta zahodnega meništva in prvega zavetnika Evrope. V svojem delu »Dialog« sv. papež Gregor Veliki pripoveduje, da se je Sholastika že od otroštva posvetila Bogu kot devica.
Njeno življenje je ostalo zavito v skrivnost ponižnosti, skromnosti, tišine, molitve, povezanosti s Kristusom. Vodila je ženski samostan ob vznožju Monte Cassina v Italiji.
Enkrat na leto sta se je sešla s svojim bratom sv. Benediktom v hiši blizu samostana in dan sta prebila v duhovnem pogovoru in molitvi. Papež Gregor Veliki je popisal njuno zadnje srečanje v življenjepisu sv. Benedikta.
Ko je dospela, sta ves dan hvalila Boga in se pogovarjala o svetih rečeh. Ko se je zvečerilo, je Sholastika prosila brata, naj ne hodi proč, a jo je ta odločno zavrnil. Tedaj se je Sholastika z zaupno molitvijo obrnila k Bogu in nastal je tako velik naliv, da se je sv. Benedikt moral vrniti v samostan. Vso noč sta prebedela in se pogovarjala o duhovnem življenju. Naslednje jutro sta se vrnila vsak v svoj samostan, a čez tri dni je sv. Benedikt videl, kako se duša njegove sestre kakor golobček dviga v nebo. Ugotovil je, da je v tistem trenutku umrla in hvalil Boga, da je Sholastiki dodelil takšno slavo.
Umrla je 10. februarja leta 547.

Upodobitve
Upodabljajo jo v črni redovni obleki benediktink in kot opatinjo s palico, pogosto tudi z z golobom in knjigo redovnih pravil.

Zavetnica
Je zavetnica benediktink. Božje ljudstvo se priporoča k njej zoper strelo, ko pa je suša za dež.

Molimo
Nebeški Oče, naj ti po zgledu
svete Sholastike služimo s čisto ljubeznijo,
da bomo uživali sadove tvoje dobrote. Amen.

Gradiva:

Drugi svetniki dneva:

Bl. Alojzij Stepinac, škof
Sv. Viljem, opat, puščavnik

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Lurška Mati Božja: Prikazanje sv. Bernardki
2025-02-11
Na praznik Lurške Matere Božje se spominjamo prikazanja Matere Božje 11. februarja 1858 v Lurdu ubogi sv. Bernardki Lurški. Prikazala se ji je osemnajstkrat.
Marija se je sv. Bernardki predstavila kot Brezmadežno spočetje. Na njeno željo je tam začel izvirati čudežni izvir, kjer so mnogi ozdraveli, postavili so cerkev in vernike pozvali, da molijo in se pokorijo za spreobrnjenje grešnikov.
Iz celega sveta hodijo bolniki in zdravi po lurško vodo.
V mnogih deželah sveta so postavili lurške votline, kjer častijo Marijo kot Lurško Mati Božjo.
Tega dne obhajamo tudi svetovni dan bolnikov.

Gradiva:

Luška Mati Božja (v ang.) – 1:56 min: https://www.youtube.com/watch?v=2oDFt7TIKjQ

Izviri Matere Božje v Franciji (v hr.) – 5:08 min: https://www.youtube.com/watch?v=b7MPYmH–7s

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Humbelina: Sestra svetega Bernarda
2025-02-12
Bl. Humbelina je sestra sv. Bernarda iz Clairvauxa.

Iz življenja …
Humbelina je sestra sv. Bernarda iz Clairvauxa, soustanovitelja cistercijanov. Ta jo je spodbudil, da je zapustila bogato družino, v katerem je uživala v posvetnem življenju in postala redovnica. Sprva ni želela. A ko je nekoč šla v slovesnem spremstvu obiskat svojega brata, in je ta ni sprejel, jo je to tako pretreslo, da je s soglasjem svojega moža odšla v benediktinski samostan Jully-sur-Sarce, kjer je leta 1128 postala predstojnica. Umrla je 12. februarja 1136.
Za blaženo je bila razglašena leta 1703.

Drugi svetniki dneva:

Evlalija, mučenka

Sveta Katarina de Ricci: Zavetnica bolnikov
2025-02-13
Sv. Katarina de Ricci, dominikanka in mistikinja, se je dopisovala s pomembnimi svetniki tedanje dobe. Nanjo so se obračali knezi, škofje …
Bodi Katarina ali kres, če je mrzlo, neti les!

Iz življenja …
Sv. Katarina de Ricci se je rodila 23. aprila 1522 v Firencah v Italiji v ugledni plemiški družini Ricci. Pri krstu so ji dali ime Aleksandra (Sandrina). Pri petih letih je izgubila mamo, ki jo je vzgajala v veri. Ko je postala sirota, jo je v samostan sv. Pietra v Monticelli sprejela njena sorodnica, opatinja tega samostana.
Sandrina je že od zgodnjega otroštva občutila močne notranje spodbude, naj premišljuje Odrešenikovo trpljenje. V zvezi s tem je vedno bolj napredovala in ni čudno, da se je odločila za redovništvo ter se pridružila dominikankam, kjer je dobila ime Katarina.
V samostanu je izstopala kot resnično ponižna in poslušna redovnica. Prva leta redovnega življenja je bila izpostavljena mnogim preizkušnjam: hudi bolezni ter poniževanju in preziru sester. Toda vse to ji je omogočilo, da se je vedno bolj oblikovala po Njem, čigar trpljenje je nenehno premišljevala. Odrešenik ji je v zameno dajal mistična doživetja in razsvetljenja. Od februarja 1542 je več let vsak teden od četrtka opoldne do petka popoldne v zamaknjenju videla trpečega Kristusa in na sebi doživljala njegovo trpljenje. Na rokah, nogah in na glavi (kjer je bila pri Jezusu trnjeva krona) je dobila sledove Kristusovih ran. Imela je sposobnost bilokacije, da je bila hkrati na dveh mestih, napovedala je tudi prihodnje dogodke.
Zaradi vsega tega so se obračali k njej po nasvet knezi, škofje, pa tudi preprosti ljudje. Dopisovala se je tudi z veliki svetniki in drugimi vidnejšimi osebami svojega časa, kot so npr. sv. Filip Neri, sv. Karel Boromejski … Življenje v samostanu, katerega prednica je večkrat bila, je cvetelo, o čemer priča takratno število sester (160). Vsem je bila vzor redovniškega življenja. Premišljevanje Jezusovega trpljenja je bilo steber in temelj vse njene duhovnosti.
Umrla je 2. februarja 1590.

Zavetnica
Sv. Katarina je zavetnica bolnikov.

Upodobitev
Umetniki jo upodabljajo kot dominikanko, pogosto v mističnem zamaknjenju.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Valentin: Zavetnik zaljubljenih
2025-02-14
Sv. Valentin je danes zelo “popularen” svetnik, kot »zavetnik zaljubljenih«. Običaj praznovanja valentinovega dne je razširjen še zlasti v anglosaksonskih deželah.
Sv. Valentin je pri nas znan kot vremenski svetnik:
Sv. Valentin ima ključe od korenin.

Iz življenja …
Sv. Valentin (Zdravko) je bil rimski duhovnik, ki je živel v 3. stoletju, v času vladarja cesarja Klavdija II., s katerim naj bi prijateljeval. Ozdravil naj bi mrtvoudno deklico, vrnil vid slepi poganski deklici.
Večji uspeh je dosegel pri pokristjanjevanju rimskih poganov, celo med najvišjimi cesarjevimi uradniki. Leta 269 so ga obtožili, obsodili, mučili in obglavili. Kmalu po njegovi mučeniški smrti so njemu v čast v Rimu postavili baziliko.
Po eni izmed legend je Valentin oboževal vrtnice, dišeče rože, jih poklanjal zaročencem, in jim na ta način zaželel srečno zakonsko zvezo.

Zavetnik
Sv. Valentin je zavetnik zaljubljenih, mladine, popotnikov, za dober zakon; priporočajo se mu pri očesnih boleznih, kugi, epilepsiji in drugih potrebah.

Cerkve v Sloveniji
Pri nas je sv. Valentinu posvečenih šest cerkva (1 župnijska in 5 podružničnih).
Župnijska cerkev sv. Valentina je v Žusmu, ki je na teritoriju celjske škofije.
Podružnične cerkve sv. Valentina so: v župnijah Javorje nad Škofjo Loko (kraj Jarčje Brdo), Leskovec pri Krškem (kraj Straža), Moravče (kraj Limbarska gora), Mozirje (kraj Savinjski gaj) ter v župniji Krka (kraj Laze), a slednja cerkev je posvečena tudi Ignaciju Lojolskemu.

Gradivo:

Sv. Valentin (v hr.) – 2:28 min: https://www.youtube.com/watch?v=-tYFeova1Jk

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Klavdij: Častilec Srca Jezusovega
2025-02-15
Dan po valentinovem se cerkev spominja sv. Klavdija, ki je zelo poudarjal Božjo ljubezen.
Bil je francoski misijonar, jezuit in velik častilec Srca Jezusovega.

Iz življenja …
Sv. Klavdij se je rodil na svečnico, 2. februarja 1641 blizu Lyona v Franciji v družini kraljevega notarja s sedmimi otroki. Pisal se je La Colombiere. Vzgojen je bil zelo pobožno. Sedemnajstleten je v Avignonu vstopil k jezuitom. Študiral je v različnih jezuitskih zavodih in po končanem študiju teologije postal duhovnik. V Lyonu je bil nekaj časa profesor in vodja Marijine kongregacije.

Ko so ga imenovali za predstojnika jezuitskega kolegija v mestu Paray Le Monial, in kjer je bil hkrati tudi izredni spovednik sosednjega samostana sester Marijinega obiskanja, je v njem spoznal ponižno redovnico in mistikinjo sv. Marjeto Marijo Alacoque. Oba sta bila velika častilca Presvetega Srca Jezusovega.
Sv. Klavdij je prvi slavil praznik Srca Jezusovega in se trudil, da bi se čim bolj poglobil v njegovo češčenje. Z dobrim vodstvom in spisi je še druge pridobival zanj.
V času verskih prepirov v Angliji so ga predstojniki leta 1676 poslali v London za pridigarja yorški vojvodinji, bodoči angleški kraljici. Tudi njo je pritegnil k češčenju Srca Jezusovega. V Angliji je spreobrnil veliko protestantov v katoliško vero. Dve leti pozneje, ko se je v Angliji začelo preganjanje katoličanov, so ga kot »papista« prijeli in zaprli. Pred skorajšnjo usmrtitvijo so ga močno bolnega izgnali iz države.
Vrnil se je v Paray Le Monial, kjer umrl 15. februarja 1682, star 41 let.
Za blaženega ga je leta 1929 razglasil papež Pij XI., za svetega pa leta 1992 sv. Janez Pavel II.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Julijana: Zavetnica porodnic, bolnikov
2025-02-16
Sv. Julijana je poznana mučenka iz Nikomedije, današnjega Izmirja v Turčiji.
Njene relikvije so danes v Neaplju, njeno češčenje pa se je razširilo tudi po drugih evropskih deželah.
Še danes veliko žensk nosi njeno ime.

Iz življenja …
Sv. Julijana se je rodila okoli leta 285 v maloazijski Nikomediji v bogati poganski družini, a je kmalu postala kristjanka.
Oče jo je obljubil za ženo prefektu Elevziju. Ker pa je Julijana poroko z njim pogojevala z njegovim spreobrnjenjem v krščansko vero, se je ta razjezil in jo naznanil oblastem, ki je krščanstvo preganjala.
Za Julijano so odredili mučenje. Toda kljub mučenju (med drugim so jo obesili za lase, jo polivali z raztaljenim vincem …) se veri ni odrekla.

Legenda pripoveduje, da se ji je v zaporniški celici prikazal hudič v obliki angela, in jo nagovarjal, da bi jo odvrnil od vere, a ga je razkrinkala in zvezala s svojimi verigami.
Ker je vse mučenje vdano prestajala, so jo na koncu obglavili. To se je zgodilo okoli leta 305.

Upodabljanje
Najpogosteje jo upodabljajo, kako drži poraženega hudiča na verigi. Upodabljajo jo tudi obešeno za lase nad kotlom, s palmo v rokah.

Zavetnica
Sv. Julijana je zavetnica porodnic, bolnikov.

Gradivo:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

7 svetih ustanoviteljev reda servitov
2025-02-17
Sedmeri ustanovitelji reda služabnikov Device Marije oz. servitov so možje z imeni: Bonfilij, Jernej, Janez, Benedikt, Gerardin, Rikover in Aleksij.
Bili so trgovci, a so se odločili za resnejše krščansko življenje in se skupaj z nekaj bobožnim meščanov najprej združili v bratovščino v čast božji Materi. Leta 1241 so zapustili trgovino in se umaknili v Monte Semario blizu Firenc, kjer so ustanovili red služabnikov Device Marije. Svoje veliko premoženje so razdelili revežem in oblekli siromašno obleko. Živeli so v skupnosti, v kateri so gojili premišljevanje Božje besede, molitev v koru, predvsem pa so z deli ljubezni do bližnjega služili revnim. Zlasti zaradi slednjega jim pravimo tudi »serviti«, ki je zpeljanka iz latinske besede »servi«, kar v slovenščini pomeni služabniki.

Bl. Fra Angelico: Zavetnik umetnikov, slikal angelsko
2025-02-18
Fra Angelico ali Beato Angelico je bil redovnik, ki evangelija ni oznanjal s pridigami ali spisi, ampak s slikarskim čopičem. Ker je slikal angelsko, so ga imenovali Fra Angelico.

Iz življenja …
Fra Angelico se je rodil okoli leta 1395 v malem kraju blizu Firenc v Italiji. Pri krstu so mu dali ime Guido di Pietro.
Pri osemnajstih letih je skupaj s svojim starejšim bratom vstopil v dominikanski red kot brat in dobil redovno ime Fra Giovanni da Fiesole (brat Janez iz Fiesole).
Potopil se je v premišljevanje evangelija in poslej bo upodabljal samo verske prizore, za katere je dobil navdih iz evangelija, iz bogoslužja in iz svetniških zgodb.

Sprva je slikal na rokopise. Ko pa so njegovi sobratje videli njegove čudovite slike, so rekli, da »slika angelsko«, in zaradi česar se ga je prijel vzdevek »Fra Angelico«. Pred slikanjem je vedno molil in prosil Boga, naj vodi njegovo roko in mu pomaga ustvariti sliko, ki bi spodbudila ljudi bližje k Bogu. Slikal je svete podobe in angele. Postal je zelo znan, tako da so ga leta 1445 poklicali celo v Rim, da bi slikal v baziliki sv. Petra in po drugih kapelah.
Njegova dela najdemo v muzejih in cerkvah ter cerkvenih stavbah po vsem svetu. Je namreč največji slikar zgodnje renesanse, z zelo redkim in popolnim slikarskim talentom.
Umrl je 18. februarja leta 1455 v Rimu.
Zaradi njegove globoke religioznosti, ki odseva iz njegovih del, so fra (brat) pred imenom kmalu spremenil v beato (blaženi) in se s tem imenom kot veliki slikar zapisal v zgodovini, uradno pa ga je za blaženega razglasil šele sv. papež Janez Pavel II. (leta 1982), dve leti kasneje pa za zavetnika katoliških umetnikov.
Njegovo življenje lepo kaže, kako smo vsi poklicani, da svoje talente uporabimo za služenje drugim in v slavo Bogu.

Gradivo:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Konrad: Požar povzročil preobrat v življenju poročenega plemiča
2025-02-19
Preobrat v življenju mladega poročenega plemiča sv. Konrada Piačenskega (iz Piacenze) je povzročil požar.

Iz življenja …
Sv. Konrad se je rodil okoli leta 1290 v italijanskem mestecu Calandasco blizu Piacenza v eni izmed uglednih plemiških Piačenskih družin. Bil je bogat. Že mlad se je srečno poročil z Evfrozino in živel brezskrbno življenje. Že od malih nog se je ukvarjal z lovom in viteškimi igrami, kot vsi njegovi vrstniki.
Pri 23-ih letih se mu je divjad, ki so jo gonili psi, skrila v gosto grmovje. Da bi jo prepodil od tam, je zažgal goščavo, a ogenj se je razširil in opustošil žetev ter ves zaselek. Lastniki njiv in hiš so kot krivca prijeli nekega reveža, ki je bil v bližini pogorišča, in ga obsodili na smrt, čeprav ni bil kriv.
Ko je za to zvedel sv. Konrad, ga je pekla vest. Javil se je oblastem ter obljubil, da bo škodo povrnil sam. Svojo obljubo je izpolnil, a je s tem postal reven.
Po tej nesreči je Konradova žena vstopila h klarisam, on pa je postal tretjerednik sv. Frančiška – tedaj mu je bilo petindvajset let. V želji po čim večji samoti je najprej spokorno romal v Rim, nato pa se je odpravil proti jugu na Sicilijo, kjer je v dolini mesta Noto negoval bolnike in skrbel za reveže. Nato se je odločil za popolno samoto. Na griču, ki je po njem dobil ime Hrib sv. Konrada, je našel votlino, v kateri je trideset let živel v samoti, molitvi in pokori.
Umrl je 19. februarja 1351, klečeč v molitvi pred križem.
Konrad je naredil veliko čudežev. Najbolj znan je bil čudež s kruhom, ki ga je spekel angel, in zaradi česar noben ni odšel od sv. Konrada lačen.
Podobno kot sv. Frančišek Asiški je tudi sv. Kondrad imel rad živali, posebno ptice, s katerimi se je pogovarjal. Zato ga pogosto upodabljajo kot tretjerednika, obdanega s številnimi pticami.

Zavetnik
Je zavetnik lovcev.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Jacinta in Frančišek: Najmlajša svetnika v zgodovini?
2025-02-20
Fatimska pastirčka sv. Jacinta in Frančišek Marto sta najmlajša svetnika nemučenca v zgodovini Cerkve.
Papež Frančišek ju je (13. maja 2017) ob 100-letnici Marijinih prikazovanj v Fatimi na Portugalskem razglasil za svetnika, a ne zaradi teh prikazovanj, ampak zato ker sta po teh navodilih živela.

Zakaj se na nobeni sliki ne smejita?

Mnogi se sprašujejo, zakaj imata na uradnih slikah zagrenjena obraza. Ni namreč nobene slike, na katerih bi bila nasmejana. Preučevalec čudežev Michael O’Neill je dejal, da je Marija pastirčkom pokazala pekel. Nihče, ki je videl pekel, pa ne bi bil videti navdušen.

Iz življenja sv. Jacinte Marto …

Jacinata se je rodila 11. marca 1910 v revni kmečki družini v majhnem kraju Aljustrel. Že od malih nog je skupaj s svojim starejšim bratom Frančiškom in sestrično Lucijo dos Santos pasla ovce.
Leta 1916 se jim je prikazal angel, ki jim je rekel, naj 13. maja naslednjega leta ponovno pridejo v globel Ira v bližini Fatime. Tega dne so tam srečali mlado ženo, vso oblečeno v belem, ki se jim je predstavila kot Devica Marija in jih je prosila, naj se 13. v mesecu ponovno vrnejo. Namesto da bi molčala, je sedemletna Jacinta drugim razkrila skrivnost. Sprva so morali otroci zaradi tega veliko trpeti, ker jim niso verjeli. Toda vrnili so se vsak mesec in sčasoma jim je Božja Mati razkrila tri velike skrivnosti. Vedno več ljudi jih je spremljalo. 13. septembra jih je bilo že 15.000, 13. oktobra že več kot 50.000, ki so lahko opazovali vsaj nenavadne svetlobne pojave. Očividci so poročali, da se je sonce začelo silno vrteti okoli svoje osi in da so bili vidni barviti žarki.

»Lepa Gospa« je otrokom razkrila tri skrivnosti: vizijo pekla, napoved druge svetovne vojne in spreobrnitev Rusije ter vizijo oboroženega napada na skupino cerkvenih dostojanstvenikov. Božja Mati je otrokom napovedala tudi njihovo lastno usodo. Decembra 1918 sta za gripo zbolela brat in sestra. Frančišek je zaradi tega umrl, Jacinta pa je okrevala, a je v začetku leta 1920 zbolela zaradi kostne tuberkuloze in umrla 20. februarja v lizbonski bolnišnici. Po njenem pripovedovanju se ji je Marija tudi v bolnišnici še večkrat prikazala.

Zavetnica
Sv. Jacinta je zavetnica bolnih, zapornikov in preganjenih zaradi vere.

Gradiva:

Molitvena ura v čast sv. Jacinti (v WORD-u)

Iz novega katoliškega FILMA o sv. Jacinti iz Fatime (v ang.) – 2:00 min: https://www.youtube.com/watch?v=MJtF_a882f8

Odlomki iz FILMA o Jacinti (v port.) – 2:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=kzreYgamUbo

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Peter Damiani: V raju celo v Dantejevi Božanski komediji
2025-02-21
Sv. Peter Damiani je eden izmed največjih piscev in obnoviteljev Cerkve v 11. stoletju. Njegova neoporečnost je bila tako velika, da je prišel celo v »sedmo nebo« raja v Dantejevi Božanski komediji.

Iz življenja …
Rodil se je okoli leta 1007 v Raveni v plemiški, a obubožani družini. Že kot malo dete je ostal brez staršev. Na srečo je imel starejšo sestro in brata, zato je v Roselindi našel drugo mati, v bratu Damjanu pa očeta. Njegov brat, ki je bil arhiprezbiter v Raveni, ga je vzel k sebi in mu omogočil študij, zato je Peter iz hvaležnosti svojemu imenu dodal še ime Damiani. Peter Damiani je po študiju v Raveni, Faenzi in Parmi postal profesor na univerzi.
Ker se s tem ni čutil izpolnjenega, se je pri 28-ih letih umaknil k puščavnikom v samostan Fonte Avellano, ki je slovel po svoji strogosti. Tam je za vzgojo menihov napisal življenjepis ustanovitelja mnogih samostanov, sv. Romualda Ravenskega, in na podlagi njegovih načel ustvaril tudi svoj »življenjski program«. V tem programu je bil ključen povratek k askezi in moralnosti. V samostane so vpeljali bičanje. Peter Damiani je neutrudno pisal in pridigal. Kmalu so ga za svojega voditelja izbrali tudi drugi puščavniki. Njegovo pomoč in nasvete v redovnem življenju so kmalu poiskali tudi opatjisosednjih samostanov, kakor tudi papeži. Papež Štafan IX. ga je proti njegovi volji imenoval za kardinala in škofa v Ostiji.
Sv. Peter Damiani je bil izjemen pisec, ki je poleg Svetega pisma sijajno poznal tudi stare klasične pisce. S svojimi pismi, pridigami, življenjepisi svetnikov in številnimi pesmi in himnami je eden najproduktivnejših piscev srednjega veka.
Napisal je dogmatične razprave o Sveti Trojici in Kristusu ter življenjepise številnih svetnikov. Še posebej je častil Mati Božjo, kateri je posvetil številne govore in dela. Pisal in pridigal je z namenom, da bi ljudi navdušil za moralno življenje. Zato je neredko ostro in strogo kritiziral vsako zlo v Cervki, kot npr. kupovanje cerkvenih položajev z denarjem.
Sv. Peter Damiani je umrl 23. februarja leta 1072 v Faenzi, ljudje pa so ga takoj začeli častiti kot svetnika in se mu priporočati še zlasti tedaj, ko jih je bolela glava.
Leta 1828 je bil razglašen za cerkvenega učitelja.

Zavetnik
Je proti glavobolom.

Upodobitve
Sv. Petra Damiani umetniki najpogosteje upodabljajo kot meniha ali škofa s knjigami, bičem ali lobanjo.

Gradivo:

Sv. Peter Damiani (v hr.) – 2:27 min: https://www.youtube.com/watch?v=g9YgY5rKjxw

Sv. Peter Damiani (v ang.) – 3:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=hrpTLN-ZvoQ

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Praznik Sedeža apostola Petra
2025-02-22
Jezus Kristus je imenoval dvanajst apostolov, ki so mu sledili in sestavljali poseben zbor, t. i. »dvanajsteri«. Med njimi pa je dal posebno nalogo Petru. Te njegove službe se Cerkev že od 4. stoletja spominja s praznikom, ki nosi ime Sedež apostola Petra.

Kakršno je vreme na dan stola sv. Petra, takšno ostane do velike noči.

Iz Svetega pisma
Praznik Sedež apostola Petra nas spominja, da je Kristus sezidal svojo Cerkev na Petru, Skali, in ga postavil za vrhovnega pastirja svoje črede (prim. Mt 16,13-19).
Jezus je rekel Petru: »Ti si Peter in na tej skali bom sezidal svojo Cerkev in vrata podzemlja je ne bodo premagala. Dal ti bom ključe nebeškega kraljestva; in kar koli boš zavezal na zemlji, bo zavezano v nebesih; in kar koli boš razvezal na zemlji, bo razvezano v nebesih.«

Od zgodnjih krščanskih časov je sedež sv. Petra spoštovan kot simbol apostolove učiteljske oblasti. Služba rimskega škofa z različnimi dikasteriji se še danes imenuje Apostolski sedež oz. Sveti sedež.

Molimo
Vsemogočni Bog,
svojo Cerkev si postavil
na Petrovo izpoved vere kakor na skalo.
Ne dopusti, da bi nam vero
omajali viharji tega sveta. Amen.

Gradiva:

Sedež apostola Petra (v hr.) – 2:34 min: https://www.youtube.com/watch?v=RdICMow91Eo

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Magdalena Gornik: 47 let brez hrane?
2025-02-23
Mistikinja Magdalena Gornik je slovenski svetniški kandidat. Njen grob iz leta v leto obiskuje vedno več ljudi …

Iz življenja …

Marija Magdalena Gornik se je rodila 19. julija 1835 na Gori nad Sodražico v preprosti kmečki družini kot tretji od sedmih otrok. Sprva je bila povsem običajna deklica, ki je pomagala pri delu in se družila z vrstnicami.
Bog pa je na poseben način posegel v njeno življenje spomladi leta 1847. Tedaj je na njivi zagledala neznano ženo, ki se ji je predstavila kot Jezusova mati in ji naročila, naj Jezusa ljubi. Pri prvem sv. obhajilu je začutila Jezusovo ljubezen. Močneje ko je čutila Jezusovo bližino, bolj slabotna je postajala telesno. Zbolela je tako močno, da je morala nekaj časa ostati v postelji. Nobeno zdravilo ji ni pomagalo. Čudežno je ozdravela avgusta 1848, ob drugem Marijinem prikazanju. Marija ji povedala, da bo ob trdni veri v Boga od njega prejela vse, tudi hrano za svoje življenje. Odtlej Magdalena do konca svojega življenja ni zaužila nobene telesne jedi; hranila se je s skrivnostno nebeško jedjo. Magdalena je imela vsak dan nenavadna doživetja (zamaknjenja, videnja, stigme, mistično obhajilo).
47 let je živela brez zemeljske hrane; pogosto je doživela zamaknjenja. Na svojem telesu je nosila znamenja Kristusovih ran – stigme. Med zamaknjenji je prejemala mistično obhajilo in skrivnostno jed, od katere je tudi živela. Ti zunanji darovi pa so se v njenem življenju prepletali z izrednim, mističnim trpljenjem, s katerim je zadoščevala za žalitve Božje ljubezni.
Umrla je 23. februarja 1896 v sluhu svetosti.

Njen grob iz leta v leto obiskuje vedno več ljudi.

Molitev k Magdaleni Gornik
Vsemogočni Bog, Oče luči,
od Tebe prihaja vsak dober dar.
Svojo služabnico Magdaleno Gornik
si obdaril s čudovitimi darovi
mističnih milosti in bogoljubnega življenja.
Usliši naše molitve in poveličaj jo,
da bo pred vesoljno Cerkvijo
prišteta k zveličnim.
Po Kristusu našem Gospodu. Amen.
Oče naš … Zdrava Marija … Slava Očetu.
Dobri Bog, po priprošnji Magdalene Gornik,
Mi podeli milost …*

Uslišanja na njeno priprošnjo pošljite na naslov: Nadškofija Ljubljana, Ciril-Metodov trg 4, p. p. 1990, 1001 Ljubljana.

Gradiva:

Dokumentarni FILM Magdalena Gornik slovenska svetnica – 1:14:24 min

Na GROBU Magdalene Gornik – 1:13 minut

KNJIGA Marija Magdalena Gornik, France M. Dolinar, 2019, 40 str.
KNJIGA Kraljič, Martina. Magdalena Gornik. Medvedica : Kulturno društvo Magdalene Gornik, 2009.

Več na spletni strani župnije Sodražica >>>

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Matija: Led razbija, če ga ni, ga pa naredi
2025-02-24
Pri nas je zelo znan vremenski rek: »Matija led razbija, če ga ni, ga pa naredi.«
Sv. Matija je edini apostol, ki ga Jezus ni neposredno poklical in izbral na to mesto. Z žrebom (kockanjem) ga je izbrala prva skupnost, da zapolni prosto mesto, ki ga je zasedal Juda.

Iz življenja …
Sv. Matija se je rodil je v Betlehemu in je bil eden od dvainsedemdesetih Jezusovih učencev, ki jih je Jezus poslal oznanjat Božje kraljestvo (prim. Lk 10,1). Po Jezusovem vnebohodu so ga z žrebom izbrali kot naslednika izdajalca Juda Iškarijota v krogu dvanajsterih apostolov (prim. Apd 1,22-26); na binkošti je prejel Svetega Duha.
O njegovi smrti je več izročil. Najbolj razširjeno, ki je tudi v Zlati legendi (Legenda aurea) pa pravi, da so ga pogani okrog leta 63 v Etiopiji najprej skoraj do smrti kamnali, nato pa obglavili s sekiro.

Upodobitve
Na upodobitvah dvanajsterih apostolov sv. Matija najpogosteje ni. To pa zato, ker ga izpodriva sv. Pavel.
Sv. Matija pogosto upodabljajo z mečem, sekiro, kamnom ali knjigo.

Zavetnik
Je zavetnik tesarjev, kovačev, gradbenih delavcev, mesarjev in slaščičarjev, priprošnjik proti alkoholizmu, neplodnosti v zakonu …
V koledarju vesoljne Cerkve je njegov spomin sicer 14. maja, pri nas pa že od nekdaj 24. februarja.

Molimo
O Bog, sv. Matija si izbral za apostola
in z njim dopolnil apostolski zbor.
Na njegovo priprošnjo pokliči v svoji ljubezni
tudi nas med število svojih izvoljenih. Amen.

Cerkve posvečene sv. Matiji
Pri nas je sv. Matiji posvečenih šest cerkva, in sicer:

dve župnijski cerkvi (v župniji Bučka v KP škofiji in v župniji Slap v NM škofiji) ter
štiri podružnične cerkve: v župniji Cerklje na Gorenjskem v naselju Zalog (LJ nadškofija), v župniji Drežnica v naselju Drežniške Ravne (KP škofija), v župniji Stopiče v naselju Zajčji vrh (NM škofija), v župniji Toplice v naselju Lazi (NM škofija).

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
