Sveti Nikolaj Owen: Ni klonil, da bi izdal duhovnike
2030-03-22
Jezuit sv. Nikolaj Owen ni klonil, da bi izdal druge duhovnike.

Iz življenja …
O Nikolaju Ownu pred njegovim vstopom k jezuitom leta 1580 ne vemo nič; ne vemo, kje se je rodil, kaj je pred tem počel … V družbo Jezusovo je vstopil kot brat, in to v zelo težkem času, ko je v Angliji biti jezuit pomenilo biti pripravljen na najbolj kruto mučeništvo.
Ker je bil majhne postave, so ga imenovali Mali Janez (Little John). Toda v tem šibkem telesu je bil močan duh, duh svetnika, ki je pripravljen tudi na mučeništvo.
Nikolaj Owen je bil globoko duhoven in pobožen človek. Vrh tega je bil še izreden graditelj – spreten zidar in tesar, zaradi česar je v hišah katoliških velikašev gradil skrivališča za duhovnike, da bi v njegovi domovini, kjer je bila katoliška vera prepovedana, delovali varneje in služili vernikom, ki so zavrnili anglikansko Cerkev.
Zaradi izjemno težkih okoliščin Nikolaj ni mogel živeti v skupnosti. Svojo dušo je hranil z molitvijo, premišljevanjem, vsakodnevnim obhajilom in tako milostno prestajal vse skušnjave, ki so ga čakale.

Čas preizkušnje je zanj nastopil leta 1594, ko je bil izdan in zaprt. Potem ko so zanj katoličani plačali ogromno denarja, je znova prišel na svobodo in nadaljeval svojo dejavnost.
Leta 1606 so ga drugič ujeli, skupaj z njegovim provincialom. Jezuite so odpeljali v London, Nikolaja pa poslali v Tower na mučenje. Hoteli so ga prisiliti, da bi jim razkril katoliška podtalna skrivališča v Angliji. Več dni so ga po štiri ure na dan mučili na natezalnici, a se ni vdal. 2. marca 1606 je izdihnil v hudih mukah.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Oriol: Čudodelec iz Barcelone
2030-03-23
Bil je blizu ljudem.

Iz življenja …
Sv. Jožef Oriol se je rodil 23. novembra leta 1650 v Barceloni. Oče mu je umrl pri šestih letih. Kot deček je bil zaupan v šolo duhovnikom, kjer je napredoval v znanju in v krepostih. Bil je tako pobožen, da so ga celo njegovi tovariši in vzgojitelji imenovali »el santet« – mali svetnik. Sam je ob tem sklonil glavo in dejal, da so svetniki v nebesih. Pri triindvajsetih letih doktoriral iz teologije in dve leti pozneje prejel mašniško posvečenje.
Veliko skrb je posvečal bolnikom in revežem. Kot podnajemnik je prebival v sobi, v kateri ni bilo niti postelje niti ogrevanja. Strogo se je postil in neumorno delal brez počitka.
Leta 1696 se je iz Barcelone peš napotil v Rim, da bi tam od papeža dobil pooblastilo, da gre kot misijonar na Japonsko. Toda med potjo je zbolel in zato se je vrnil nazaj v Barcelono in tam misijonari. Posebej je skrbel za bolnike. Delal je čudeže.
Pred smrtjo je prosil, da so mu dečki zapeli Mati žalostna je stala in nato mirno izdihnil 23. marca 1702.
Pogreba se je udeležila velika množica ljudi. Pokopali so ga v Marijini cerkvi, kjer je služboval.
Za svetnika ga je razglasil papež PIj X. leta 1909.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Katarina Švedska: Hči svete Brigite Švedske
2030-03-24
Katarina je nadaljevala delo svoje matere sv. Brigite Švedske, sozavetnice Evrope.

Iz življenja …
Katarina se je rodila okoli leta 1331 na Švedskem kot četrta od osmih otrok Ulfa Gudmarssona in Brigite Švedske. Želela je postati redovnica, a se je na očetovo željo zelo mlada poročila s plemičem Egartom Kirnskim. Oba z možem sta soglašala, da živita v popolni vzdržnosti, kar v srednjem veku ni bilo nič nenavadnega.
Ko je bila leta 1350 z materjo v Rimu, je izvedela novico o moževi smrti. Od tedaj je Katarina spremljala mamo na njenih velikih romanjih in sodelovala pri njenih prizadevanjih za dobro Cerkve, ki je bila takrat zaradi papeževega bivanja v Avignonu v hudi stiski.
Po smrti svoje matere, ki je umrla 23. julija 1373 v Rimu, se je Katarina vrnila na Švedsko, kamor je prinesla tudi materino telo, ki ga je pokopala v samostanski cerkvi v Vadsteni, kamor je leta 1375 vstopila v znameniti samostan in postala opatinja. A kmalu nato se je vrnila v Rim, kjer je ostala pet let. Živela je v isti hiši, v kateri je umrla njena mati. Razlog za njeno bivanje v Rimu je bil postopek za kanonizacijo njene matere ter potrditev reda. Papež je red potrdil, kanonizacije svoje matere pa ni dočakala.
Umrla je 24. marca 1381 v Vadsteni na Švedskem. Glas o njeni svetosti se je razširil po vsaj Švedski. Na njeno priprošnjo se je zgodilo veliko čudežev. Vse to je pri njenih rojakih prebudilo željo, da bi jo videli med svetniki. Proces razglasitve za svetnico ni bil nikoli dokončan, je pa papež Inocenc VIII. leta 1484 dovolil njeno češčenje.

Upodobitve
Upodabljajo jo v redovni obleki benediktink, največkrat z jelenom, ker jo je po eni legendi ta žival rešila pred smrtno nevarnostjo.

Zavetnica
Je zavetnica nosečnic; priporočajo se ji tudi v strahu pred poplavami. Po eni od legend naj bi Katarina Rimljane in njihovo mesto rešila pred naraslo Tibero, ki je že prestopala jezove.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sv. Montan in Maksima: Duhovnik in njegova žena
2030-03-26
O sv. Montanu in Maksimi ne vemo veliko, toda to, kar vemo, nam je dragoceno sporočilo in spodbuda.

Iz življenja …
Rimski martirologij 26. marca slavi sveta zakonca Montana in Maksimo, ki sta mučeništvo pretrpela v Sirmiju, v Panoniji (v današnji Hrvaški).
Montan je bil duhovnik, saj so se duhovniki takrat lahko ženili, Maksima pa je bila njegova soproga. Oba sta bila v času Dioklecijanovega preganjanja po celotnem cesarstvu (243–313) vržena v reko Savo v bližini današnje Srijemske Mitrovice.
Ob silnem preganjanju kristjanov sta se zatekla v Sirmij. Nekaj časa sta bila neopazna, potem pa je nekdo opazil njuno pobožno obnašanje in ju naznanil oblastem, da sta kristjana. Prijeli so ju skupaj še z nekaterimi drugimi kristjani. To je bilo leta 304.
Ker sta priznala Jezusa Kristusa kot Boga in nista želela darovati poganskim bogovom, sta bila vržena od nevernikov v morje.

Gradiva:

Sv. Montan in Maksima (v hr.) – 2:42 min: https://www.youtube.com/watch?v=DIm9bCLvZ80

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Milada Praška: Za češko cerkveno samostojnost
2030-03-28
Češka svetnica Milada, znana tudi pod imenom Mlada ali Marija se je rodila v prvi polovici 10. stoletja, okoli leta 930/935 v Pragi na Češkem. Njeno krstno ime je bilo Marija, na Češkem Milada. Bila je najmlajša hči češkega kralja Boleslava I. Njena prababica je bila sv. Ljudmila, stric pa sv. Vaclav. Oba sta ji bila življenjska vzornika.
Miladin oče Boleslav I. je bil sprva velik nasprotnik krščanstva. Kmalu nato, ko je prevzel prestol, pa se je spreobrnil in si prizadeval za širitev krščanske vere. Milada se je na bavarskem dvoru v Regensburgu trudila za češko cerkveno samostojnost. Praga je dobila svojega prvega škofa Dietmarja leta 973. Kmalu je v bližini Prage nastal tudi prvi moški benediktinski samostan. Pri vsem tem je imel veliko vlogo tudi Miladin brat Boleslav II, ki je nasledil svojega očeta. Milada mu je veliko pomagala in posredovala v Rimu., kjer je vstopila v samostan benediktink, a se je kasneje na papeževo željo vrnila v Prago in tam ustanovila ženski samostan sv. Jurija blizu praškega gradu Hradčani, v katerem je bila prva opatinja. Bila je izobražena, poučena v Svetem pismu in polna krščanskih kreposti. Pri ljudeh je zaradi svoje pobožnosti in predanosti krščanski veri vzbujala posebno občudovanje. Imeli so jo za svetnico in ji pripisovali čudežne moči. Prizadevala si je za globoko molitveno življenje v samostanu, lepo bogoslužje ter za bogoslovno znanost in cerkveno umetnost.
Umrla je 8. februarja 994, spomin nanjo pa se obhaja 28. marca.

Upodobitve
Sv. Milado upodabljajo benediktinski obleki s knežjim pokrivalom ali krono v roki ter z opatovsko palico v roki.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Bl. Bertold: Puščavnik, ustanovitelj karmeličanov?
2030-03-29
Bl. Bertold je živel kot puščavnik …

Iz življenja …
Rodil se je v Solignacu blizu Limogesa (na zahodu osrednje Francije) in se šolal in posvetil v Parizu. Napotil se je na križarsko vojno skupaj s sorodnikom Aymericom, kasnejšim antiohijskim patriarhom, in prebival v Antiohiji med obleganjem Saracenov. Med obleganjem se mu je prikazal Jezus Kristus in obsodil slabe navade in grozodejstva krščanskih križarskih vojakov. Zato se je Bertold posvetil širjenju radostne vesti; antiohijske kristjane je spodbujal k molitvi in pokori, in mesto bo rešeno.
Okoli leta 1150 je na gori Karmel blizu Elijeve votline zgradil samostan in cerkev ter začel živeti kot puščavnik s skupino pobožnih menihov. Do konca življenja je sledil vzoru preroka Elije. Tako se je začel karmeličanski red, ki ga je vodil Bertold. Zanj je sestavil redovna pravila, zaradi česar ga nekateri štejejo za ustanovitelja in prvega poglavarja karmeličanov, ki jih je vodil petinštirideset let.
Pripisovali so mu dar prerokovanja in veliko čudežev.
Umrl je na Karmelu okoli leta 1195.
Število karmeličanov se je večalo in začasna pravila reda je leta 1209 potrdil jeruzalemski patriarh Albert, stalna pa papež Honorij III. leta 1226.

Gradiva:

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Modest: Škof in apostol Slovencev v Karantaniji
2030-03-31 - 2030-04-01
O svetniku Modestu, ki je bil škof in apostol Slovencev v Karantaniji, je bolj malo zgodovinskih podatkov.
Tistih nekaj zanesljivih virov pa nam ga prikazuje kot blagega in milega moža.

Iz življenja …
Sv. Modest je po vsej verjetnosti izviral iz Irske. Sv. Virgil, zavetnik Slovenije, ga je na željo karantanskega kneza Hotimirja skupaj z drugimi krščanskimi duhovniki poslal kot misijonarja v Karantanijo. Na Gosposvetskem polju je dal postaviti cerkev posvečeno Mariji, ki je bila verjetno predhodnica današnje cerkve Gospe svete. Od tod je sv. Modest deloval po celotni deželi, učil, širil blagovest in posvečeval duhovnike. Po njegovem pridiganju in Hotimirovem prizadevanju se je veliko plemenitašev in preprostih ljudi odpovedalo malikovanju in prejelo krst.
Umrl pred letom 772; pokopan je pri Gospe Sveti.

Foto: https://www.krone.at/2558655
Bild: Diözesane Pressestelle Ellersdorfer

Sveti Hugo: Obnovitelj Cerkve, prijatelj sv. Bruna
2030-04-01
Škof sv. Hugo je imel vodstvene sposobnosti. Znal je najti ravnovesje med dejavnostjo in molitvijo.

Iz življenja …
Sv. Hugo se je rodil leta 1053 na gradu Chateauneuf v Franciji. Kljub plemenitemu poreklu je bil vzgojen v duhu preprosti.
Zelo mlad je postal škof v Grenoblu v Franciji (1080), ki jo je vodil kar 52 let. V duhu gregorijanske reforme si je prizadeval obnoviti svojo škofijo.
Pri tem so mu pomagali menihi, predvsem kartuzijani. Sv. Brunu in njegovim šestim tovarišem je podaril veliko posestvo, kjer je Bruno ustanovil Veliko kartuzijo, matični samostan reda. Z vsem srcem se je zavzemal za ustanovitev kartuzijanskega samostana v Clunyju, ki je začel versko prenovo.
Hugo je znal združevati izjemno aktivnost z duhom molitve in kontemplacije. Imel je vodstvene sposobnosti, ki so se odražale v samem mestu Grenoblu: zgradil je mostove in bolnišnice, obnovil katedralo … V veliki meri je vplival na javno življenje, zlasti s svojimi pridigami. Prijateljeval je s sv. Brunom, ustanoviteljem kartuzijanov.
Bil je ponižen, izredno skromen, vse svoje imetje je razdal revežem.
Umrl je leta 1132, obkrožen s kartuzijani.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot škofa, pogosto tudi v obleki kartuzijanov. V roki ima luč, ob strani labode (labod je simbol ljubezni do samote). Upodabljajo ga tudi s sedmimi zvezdami, ki predstavljajo sedem prvih kartuzijanov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Frančišek Pavelski: Ustanovitelj reda "najmanjših bratov"
2030-04-02
Puščavnik sveti Frančišek Pavelski je ustanovil redovno skupnost najmanjših bratov.

Iz življenja …
Sv. Frančišek Pavelski se je rodil leta 1416 v mestu Paola v Kalabriji v Italiji. Ker so ga revni in priletni starši od Boga izprosili po priprošnji sv. Frančiška Asiškega, so mu dali ime Frančišek. »Priimek« da Paola, ali po naše Pavelski, pa je dobil po svojem rojstnem mestecu Paola.
Frančišek se je že v mladih letih odločil za samotno življenje. Pri devetnajstih letih je združil skupno privržencev in ustanovil redovno skupnost. Uradno ime reda je emeriti Frančiška Pavelskega, sami pa so se imenovali najmanjši bratje. Poleg moških članov so se mu pridružile tudi ženske, ki so postavile svoj samostan. Obe skupnosti sta še danes živi in dejavni.
Poleg duhovnega življenja so gojili tudi karitativne dejavnosti. Frančišek je čudežno pomagal obolelim od kuge v Neaplju. Poklicali so ga v Francijo, kjer je bil ob bolniški postelji kralja Ludovika XI.
Umrl je v visoki starosti leta 1507.

Zavetnik
Sv. Frančišek Pavelski je zavetnik obolelih od kuge ter različnih duševnih in telesnih muk.

Sveti Rihard: Duhovnik postal ob svetniku
2030-04-03
Škof sv. Rihard je eden od tistih številnih svetnikov, ki so jih zemeljske oblasti gledale kot »vmešavanje cerkve v politiko«, čeprav so bile povsem utemeljene v evangeliju.

Iz življenja …
Sv. Rihard se je rodil okli leta 1197 v angleški grofiji Worcestershire. Zgodaj je izgubil starše, zato mu je ideja o študiju in duhovništvu prišla prav kot nekakšen pobeg od pomanjkanja, v katerem je živel z bratom in sestro.
Da bi se dokopal do študija na Oxfordu, je marljivo kmetoval na podedovanem očetovem posestvu. Sledil je študij v Parizu ter diploma kanonskega prava v Bologni. To je bil čas, ko je tudi na Pariz že vplival zgled božjega ubožca sv. Frančiška Asiškega.
Vse to je bilo še daleč od duhovništva, ko je bil leta 1235 imenovan za rektorja univerze v Oxfordu. Takrat se ga je spomnil Edmund Rich, ki je medtem postal nadškof v Canterburyju. Riharda je pozval za svojega osebnega tajnika. Njuno skupno delo za obnovo klera in boja proti kraljevim »vmešavanjem« v cerkvene posle je povzročilo Rihardovo odločitev, da postane duhovnik. Rihard in Edmund sta bila neločljiva prijatelja vse do Edmundove smrti. Ob svetniškem Edmundu je bil Rihard poglobil svojo pobožnost in gentlemansko plemenitost.
Svojo končno in najtežjo življenjsko nalogo je Rihard prevzel leta 1244, ko je bil po krajšem pastoralnem delu na manjših župnijah izvoljen za škofa v mestu Chichester. Angleški kralj Henrik III. o tem ni želel slišati, ker ga je motil škof, ki se je zavzemal za cerkveno reformo, a ostri papež Inocenc IV. je kljub temu potrdil svoj izbor.
Kot škof je bil Rihard velik dobrotnik revežev. Svoje dohodke je razdeljeval, pomagal je ubogim, stiskanim je pomagal do polnih pravic. Na novo je uvedel red v cerkvenem sodišču.
Umrl je 3. aprila 1253; pokopan je v Chichestru pri oltarju sv. Edmunda, ki ga je davno prej postavil in posvetil.

Upodobitve
Umetniki sv. Riharda upodabljajo kot škofa s kelihom ob nogah. Ko mu je ta padel med mašo na tla, se ni nič polilo.
Upodabljajo ga tudi, kako leži pred kelihom ali kako orje domače njive ali pa kot škofa, ki s kelihom blagoslavlja svojo čredo.

Gradiva:

Molitev sv. Riharda (v ang.) – 1:58 min: https://www.youtube.com/watch?v=-Fqqwkp9eOk

Sv. Rihard (v ang.) – 29:38 min: https://www.youtube.com/watch?v=t4a5hvUyvfE

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Izidor Seviljski: Zavetnik interneta
2030-04-04
Škof in cerkveni učitelj sv. Izidor Seviljski je bil zelo izobražen človek. Zapustil je več pomembnih del.

Iz življenja …
Sv. Izidor Seviljski se je rodil okoli leta 556 v Kartageni kot sin visokega uradnika v službi gotskega kralja.
Vzgojil ga je starejši brat Leander, ki je bil opat samostana. Izidor je sledil bratu in postal menih in opat. Napisal je delo Regula monachorum. Bil je človek reda in goreč menih.
V Sevili je postal škof in škofoval več kot trideset let. Kot škof je širil krščansko izobrazbo, pospeševal redovno življenje, zidal samostane in šole. V njegovem času je bila Španija polna zmotnega nauka arianizma, ki zanika Kristusovo božanstvo. Bil je velik in goreč govornik in je kot tak tudi nastopal na cerkvenih zborih.
Bil je visoko izobražen človek in je zapustil več pomembnih del. Njegovo zadnje in izredno delo so bile Etimologije (Etimologiae), za katero menijo, da je prva enciklopedija v zgodovini.
Umrl je 4. aprila 636 v Sevili.

Zavetnik
Sv. Izidor je zavetnik osnovnošolcev, študentov, interneta, računalnikov, računalničarjev, uporabnikov računalnikov, filozofije in književnosti. Je narodni zavetnik Španije.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot škofa v beli obleki, s knjigo in peresom.

Gradiva:

Sv. Izidor Seviljski (v hr.) – 2:52 min: https://www.youtube.com/watch?v=pHG9jfZ055E

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=tfeeRbxiEpk

Sv. Izidor Seviljski (v ang.) – 4:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=vIPP05SY5yM

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Vincencij Ferrer: Za dober zakon
2030-04-05
Sv. Vincencij Ferrer je velik svetnik in evangelizator. Pridigal je trikrat na dan …

Iz življenja …
Sv. Vincencij Ferrer se je rodil leta 1350 v Valencii v Španiji kot drugi sin uglednega notarja.
Pri sedemnajstih letih je vstopil v red pridigarjev in postal dominikanec. Šolati se je začel v Valencii, filozofijo in teologijo pa je študiral v Barceloni, Toulouseu in Leridi, kjer je tudi doktoriral. Živel je umaknjeno puščavniško življenje, a bil zelo aktiven kot duhovnik. Bil je ljudski pridigar.

Vsestranski intelektualec, sloviti potujoči pridigar je v svojem dvajsetletnem misijonarskem delovanju prehodil Španijo, Nemčijo, Italijo … in Francijo, kjer je 5. aprila 1419 umrl v Vannesu.
Pridigal je kar po trikrat in večkrat na dan. Veliko je spovedoval, velik del noči pa premolil. Napisal je več učenih spisov in nabožnih knjižic.
Nikoli ni jedel mesa, štirideset let pa je – razen nedelje – jedel le enkrat na dan. Spal je na postelji iz slame.
Ljudem je v težavah pomagal, pogosto tudi s čudeži. Po izročilu je poleg številnih ozdravljenj imel dar jezikov, kar pomeni, da so ga razumeli tudi tujci, kljub temu, da je oznanjal v svojem domačem (katalonskem) jeziku.

Zavetnik
Sv. Vincencij Ferrer je priprošnjik proti glavobolu, epilepsiji; za dober zakon, plodnost, za srečno smrt; je priprošnjik proti nevarnostim vseh vrst. Je zavetnik gradbenikov, zidarjev, kleparjev, opekarjev, krovcev …

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo v dominikanski obleki kot pridigarja, s plamenom nad glavo in perutnicami; v roki ali na prsih ima pogosto črke IHS; včasih drži knjigo, lilijo, križ ali trobento.

Gradiva:

Sv. Vincencij Ferrer (v ang.) – 1:30: https://www.youtube.com/watch?v=4w6XWdpUCm8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Irenej Sirmijski: Njegovi otroci so jokali ...
2030-04-06
Škof sv. Irenej Sirmijski je pretrpel mučeniško smrt 6. aprila 304 v Sirmiju, današnji Sremski Mitrovici.
Ne smemo ga zamenjati z znanim sv. Irenejem Lyonskim.

Iz življenja …
Sv. Irenej Sirmijski je že zelo mlad postal škof v Sirmiju. Po takratnem običaju je bil poročen in imel tri otroke. Po prevzemu škofovske službe se je ločil od družine in se ves posvetil svojemu novemu poslanstvu.
Med Dioklecijanovem preganjanjem kristjanov je bil ujet in priveden pred Proba, prefekta v rimski provinci Panoniji. Prob mu je ukazal, naj daruje poganskim bogovom, a Irenej je odločno zavrnil.
Najprej je bil bičan, potem pa so nasilniki pripeljali njegove starše, ženo in otroke. Ti so ga jokajoč prosili, naj posluša cesarjev ukaz in daruje bogovom ter si tako reši življenje. Ker se sveti škof ni dal pregovoriti, ga je dal prefekt zopet zapreti v temnico, kjer je bil podvržen novemu trpljenju, a njegovo vero ni moglo nič zlomiti. Ko so ga ponovno privedli na sodišče, je še enkrat zavrnil darovanje bogovom.
Nato so ga obsodili na smrt in ga začeli pretepati s palicami, on pa je goreče molil zase in za svoje vernike. Na mostu so mu slekli ogrinjalo, ga obglavili, njegovo telo pa vrgli v Savo. To je bilo 6. aprila 304.

Upodobitve
Umetniki ga običajno upodabljajo s knjigo in pisalom ali kako kleči v molitvi pred usmrtitvijo.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Janez de la Salle: Zavetnik učiteljev
2030-04-07
Duhovnik sv. Janez Krstnik de la Salle je tlakoval pot sodobni pedagogiki zahodne Evrope.

Iz življenja …
Mladi Janez, rojen leta 1651 v aristokratski družini v Reimsu, je že zgodaj zaznal družbeno razslojevanje vladavine »sončnega kralja«, Ludvika XIV. Na eni strani je bila maloštevilna elita bogatih, na drugi pa ogromna množica obubožanih delavcev in kmetov.

Čeprav je bil Janez de la Salle aristokratski sin, je bil prvenstveno Božji sin. Takoj po duhovniškem posvečenju se je obrnil na ljudstvo, ki je životarilo. V običajni kmečki obleki je skupaj še z dvanajstimi somišljeniki – učitelji – ustanovil brezplačne javne šole za otroke revnega proletariata.
Tako je nastal red šolskih bratov (laikov), ki so malčkom nudili veliko več kot le pismenost in literarno izobrazbo. Malčkom z roba družbe so prinašali tudi vero.
Vladarji sicer niso želeli vzgajati tistih, ki naj bi bili »gola delovna sila«, toda Janez de la Salle je bil neskončno trden in potrpežljiv. Poleg vodenja javnih šol je usposabljal tudi učitelje in pripravljal učbenike. Potem so prišle na vrsto specializirane obrtniške šole, nedeljske šole za odrasle, izobraževanje za invalide, ustanavljanje pedagoških in znanstvenih zavodov … in tako naprej vse do njegove smrti leta 1719.
Za seboj je pustil tlakovano pot sodobni pedagogiki, s katero je postavil temelje, na katerih so gradili izobraževanje celotne zahodne Evrope – čeprav je v učbenikih pogosto pozabljen.

Gradiva:

FILM Sv. Janez de la Salle (v it. – s hr. Podnapisi) – 1:44:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=D7h3XSPTVMw

Sv. Janez de la Salle (v hr.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=8agDnNwHia8

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Dionizij Korintski: Popisal mučeništvo sv. Petra in Pavla
2030-04-08
Škof sv. Dionizij Korintski je bil izjemen vodja Cerkve v 2. stoletju in borec proti herezijam.

Iz življenja …
Carigrajska Cerkev časti sv. Dionizija kot mučenca, čeprav ni poročil, da bi umrl mučeniške smrti. Verjetno ga prišteva med mučence zato, ker je veliko pretrpel zaradi vere.
Škof Dionizij Korintski je bil izjemen cerkveni vodja v 2. stoletju in spreten govornik. Najbolj se ga spominja kot cerkvenega pisca, ki je želel učiti, opominjati in tolažiti tiste, ki so daleč. Kot škof ni mogel pogosto osebno obiskovati bratov v škofovski službi, zato jim je pošiljal pisma.
Še danes je ohranjenih več pisem, ki jih je pisal različnim Cerkvam svojega časa. Eno takšno pismo je naslovljeno na Cerkev v Atenah, škofu Publiju, ubitem pod cesarjem Markom Avrelijem (161-180); druga najdena pisma so bila poslana Cerkvam v Lacedoniji, Nikomediji, Korintu na otoku Kreti in v Rim. Posebno velja izpostaviti tiste, ki omenjajo mučeniško smrt sv. Petra in Pavla v Rimu. Iz njegovih pisem odseva misel, da je bil vedno pripravljen žrtvovati se za brate in za vero darovati tudi življenje.
Cerkveni zgodovinar Evzebij hvali njegovo zgledno apostolsko vnemo.
Umrl je okoli leta 180.

Sveti Dimitrij Solunski: Umorjen na veliko noč
2030-04-09
Pravoslavne Cerkve sv. Dimitriju pravijo Veliki Mučenec. Zakaj?

Iz življenja …
Sv. Dimitrij se je rodil v 4. stoletju v Solunu v Grčiji, mučeništvo pa pretrpel v Sirmiji, današnji Sremski Mitrovici.
Bil je zelo priljubljen in goreč pridigar. Veliko se je ukvarjal z dobrodelnostjo. Pripisujejo mu veliko čudežev.
Okrog njega se je spletlo veliko legend. Po nekaterih je bil visok častnik rimske vojske, po drugih je bil diakon sremskega škofa in mučenca sv. Ireneja.
Priveden je bil pred načelnika Proba ter obtožen, ker ni želel izročiti svetih knjig, katerih skrbnik in tolmač je bil. Ostal je trden v veri, zato so ga obsodili na smrt. Mučeništvo je pretrpel na samo veliko noč, 9. aprila 304, in to izven mestnega obzidja. Skupaj z njih je umrla tudi skupina kristjanov, diakonov in devic.
Pokopali so ga na kraju usmrtitve, kjer so pozneje postavili baziliko. Kasneje so njegove relikvije prenesli v Solun, kjer je postavljena bazilika njemu v čast, in od koder se je njegovo češčenje razširilo na Vzhod.
Pravoslavne Cerkve mu pravijo Veliki Mučenec in ga praznujejo 26. oktobra.

Upodobitve
Sv. Dimitrija umetniki upodabljajo kot rimskega častnika s sulico oz. kopjem, s ščitom in petimi vrtnicami v križu.
Na zgodnjekrščanskem reliefu je upodobljen kot mladenič v dolgi obleki s svetniškim sijem.
V vzhodni Cerkvi je pogosto upodobljen skupaj s sv. Jurijem, upodobljenem na konju.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Mihael Svetniški: Zamaknjen, iskan spovednik
2030-04-10
Spovednica sv. Mihaela Svetniškega je bila stalno oblegana.

Iz življenja …
Sv. Mihael Svetniški se je rodil leta 1591 v Vichu blizu Barcelone, natančneje v Kataloniji. Starša sta mu kmalu umrla, tako da je pri enajstih letih bil že sirota.

Zelo mlad komaj dvanajstleten je stopil v red trinitarcev v Barceloni, pri sedemnajstih pa je prestopil k bolj strogim bosonogim trinitarcem v Pamploni, ki so še posebej poudarjali spokornost in duhovne vaje.
Navdušeno je zaživel svoj redovniški poklic, Gospod pa ga je obdaril s številnimi mističnimi darovi. Imel je dar zamaknjenja, zaradi katerega so mu pravili tudi Zamaknjenec.
Po končanem študiju v Sevili in v Salamanki je bil posvečen v duhovnika. Goreče se je predal apostolatu in mnogi so ga poiskali, ko so potrebovali nasvetov v življenjskih težavah in se mu dali voditi. Med njimi tudi španski kralj Filip III. Z njim se je posvetoval v mnogih duhovnih zadevah. Bi je človek molitve, moder svetovalec in zelo iskan spovednik. Zato je bila njegova spovednica vedno oblegana.
Umrl je 10. aprila 1625, star komaj 33 let.
Za seboj je pustil razpravo O miru duše, ki je bila mnogim navdih za bolj goreče duhovno življenje.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo v redovniški obleki – v belem habitu z rdečim križem na prsih in z rjavim ogrinjalom, – kako zamaknjen kleči pred oltarjem, na katerem je izpostavljeno Najsvetejše.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Gema Galgani: Mistikinja, zavetnica študentov
2030-04-11
Sv. Gema je umrla stara le 25 let. Njeno življenje je bilo polno mističnih trenutkov. Imela je Kristusove rane.
Postala je prva kanonizirana Italijanka 20. stoletja.

Iz življenja …
Rodila se je 12. marca 1878 v Camiglianu v Italiji kot najstarejša od osmih otrok obubožanega lekarnarja in zelo pobožne matere, ki pa je umrla, ko je bilo Gemi osem let.
Pod materinim vodstvom je Gema že zgodaj začutila željo po nebesih in Jezusa prosila, da bi občutila njegovo trpljenje. Obiskovala je šolo sester svete Cite v Luci, njena učiteljica pa je bila sedaj že blažena Helena Guerra (+1914), ustanoviteljica oblatinj Svetega Duha oz. sester sv. Cite. Ta je zlasti s svojim živim odnosom do Svetega Duha zelo blagodejno vplivala na Gemo.
Gema je na sebi nosila Kristusove rane na rokah, nogah in na prsih, ki so se pojavile vsak četrtek; potila je krvavi pot, čutila bolečine bičanja in trnjeve krone. Vse je velikodušno sprejemala kot žrtev za človeške grehe. Vidne krvaveče rane so prenehale, ko ji je škof spovednik naročil, naj jih več ne sprejema. Veliko je tudi trpela zaradi dolgih in hudih bolezni. Ko so že mislili, da bo umrla, je na priprošnjo sv. Marjete Alacoque čudežno ozdravela.
Sv. Gema, ki je goreče ljubila križanega Jezusa, je za seboj pustila veliko besedila, ki kaže faze njenih mističnih doživetij.
Umrla je 11. aprila 1903 v Luci.

Upodobitve
Umetniki sv. Gemo upodabljajo kot mlado dekle v drži molitve in s Kristusovimi ranami.

Gradiva:

Sv. Gema Galgani (v hr.) – 2:26 min: https://www.youtube.com/watch?v=Latclt3qRsM

Sv. Gema Galgani – odlomki iz FILMA – (v ang.) – 1:16 min: https://www.youtube.com/watch?v=HyAma46Ajhs

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Jožef Moscati: Zdravnik ubogih
2030-04-12
Sv. Jožef Moscati je bil odličen zdravnik. Svojo zdravniško službo je jemal kot kakšno duhovniško poslanstvo.

Iz življenja …
Jožef Moscati se je rodil leta 1880 v Beneventu v Italiji v globoko verni družini kot sedmi od devetih otrok. Oče je bil pravnik in sodnik. Družina Moscati je bil močno povezana še z dvema svetniškima osebama: bl. Bartolom Longo (rojen 1841), ki je Giuseppeja obhajal, in s sv. Katarino Volpicelli (rojena 1839).
Jožef si je edini v družini izbral študij medicine. Leta 1903 je diplomiral in kmalu dobil službo zdravnika v neapeljski bolnišnici Gli Incurabili. Svoje delo je opravljal kot poklic in poslanstvo. Bil je tudi profesor na Medicinski fakulteti. Odpovedal se je zakonskemu življenju, da se je lahko v polnosti posvetil bolnikom in ubogim. Kmalu je zaslovel kot odličen zdravnik. Med prvo svetovno vojno je oskrbel več kot 2.500 poškodovancev.

Bil je izjemen zdravnik ter znanstvenik na eni strani, na drugi pa izjemno človeški, predan svoji poklicanosti. Evharistija je bila središče njegovega življenja. Vsako jutro je bil pri sv. maši. V bolnikih je videl Kristusa. Svojih zdravstvenih nasvetov ni omejeval zgolj na telo, ampak je skrbel tudi za dušo. Na recepte je pogosto predpisal tudi zakramente, zlasti spoved in evharistijo. Svoje študente je učil, naj ne predpisujejo le zdravil, ampak naj imajo dobre odnose z bolniki. Človeka ne zdravita kemija in besede, zdravita ga Ljubezen in dobrota. In te je bil sv. Jožef Moscati poln. Biti zdravnik je zanj pomenilo biti dober zdravnik in človek, biti človeški.
Njegova dobrota se ni ustavila pri bolnikih v bolnišnici. Ko je tam končal, je delo nadaljeval doma. Tu je bolnikom k receptu pristavil še kakšen bankovec, da so lahko svoja zdravila tudi kupili. V služenju ubogim mu je pomagala njegova sestra Nina. V svoji ambulanti je imel klobuk z napisom:
»Kdor ima, naj da, kdor nima, naj vzame«, v smislu: »Zastonj ste prejeli, zastonj dajajte.« (Mt 10,8)

Sv. Jožef Moscati je umrl 12. aprila 1927, star 46 let.
Za blaženega ga je razglasil papež Pavel VI. leta 1975, za svetnika pa sv. papež Janez Pavel II. leta 1987.

Gradiva:

Odlomki iz filma: https://www.youtube.com/watch?v=30TmB6Ahm5Y

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Martin I.: Papež, znan po svoji dobroti
2030-04-13
Papež sv. Martin je znan po svoji dobroti, podobno kot njegov soimenjak sv. Martin iz Toursa.
Umrl je mučeniške smrti, razočaran, ker mu prijatelji niso stali ob strani.

Iz življenja …
Martin se je rodil okoli leta 600 v Umbriji v Italiji v plemiški družini. Bil je zelo izobražen. Ker so ga leta 649 izvolili za papeža brez potrditve cesarja Konstantina II., je to cesarja močno razjezilo.
Papež Martin je znan po svoji dobrodelnosti in skrbi za uboge.
Ker je bil zelo dejaven, je takoj po svoji izvolitvi sklical Lateranski koncil, na katerem so obsodili monoteletski nauk, ki je sicer učil, da v Kristusu obstajata dve naravi (Božja in človeška), vendar le ena volja. Ker je ta zavrnjen nauk podpiral tudi sam cesar Heraklij, je ta dal papeža prijeti in pripeljati v Carigrad, kjer so ga mučili in obsodili zaradi veleizdaje, češ da se je polastil rimske škofije, sprejel krivoverske nauke in sodeloval z muslimani. Bolnega so ga izgnali na polotok Krim, kjer je čez dve leti umrl, to je 16. septembra 655.

Ohranjenih je 17 njegovih pisem, v katerih je razbrati žalost nad nezvestimi prijatelji.

Upodobitve
Sv. Martina umetniki upodabljajo kot papež s tiaro in včasih tudi z denarjem.

Gradiva:

Papež Martin I. (v ang.) – 2:07 min: https://www.youtube.com/watch?v=wK7b6c-z03k

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveta Lidvina: Zavetnica drsalcev
2030-04-14
Sv. Lidvina je vzor bolnim in trpečim. A kako to, da je zavetnica drsalcev?

Iz življenja …
Sv. Lidvina se je rodila se je rodila na cvetno nedeljo 18. marca 1380 v ribiškem mestecu Schiedam pri Rotterdamu na Nizozemskem v preprosti družini kot edina deklica od devetih otrok.
Imela je veliko snubcev, a sama ni mislila na možitev. Boga je celo prosila, naj ji vzame lepoto, tako da se ne bi noben snubec zmenil več zanjo.
Pri petnajstih letih je zbolela. Ko se je nekega zimskega dne drsala na ledu, je zaradi prijateljice padla nerodno in si zlomila rebro. Iz dneva v dan se ji je stanje slabšalo.
Priklenjena je bila na bolniško posteljo. Vlekla se je lahko le s pomočjo bergel.
Kot bolnica se je sprva počutila zelo osamljeno, potem pa je veliko premišljevala o Kristusovem trpljenju in postala celo drugim vodnica v duhovnem in vsakdanjem življenju.
Trpela je osemintrideset let.
Med zamaknjenji so jo tolažili angel varuh, Božja mati Marija in Jezus. Pogosto je videla rožnato vejico, vso v popkih.
Angel ji je povedal, da bo umrla, ko se bodo razcveteli vsi popki. To je bilo 14. aprila 1433.

Zavetnica
Sv. Lidvina je zavetnica bolnikov, drsalcev, rolkarjev, skejterjev, bolniškega osebja in domov za ostarele.

Upodobitve
Umetniki sv. Lidvino najpogosteje upodabljajo kot devico s cvetjem in razpelom v roki.

Gradiva:

Sv. Lidvina (v hr.) – 2:35 min: https://www.youtube.com/watch?v=lDeMsFBIDOM

Sv. Lidvina in angel varuh (v ang.) – 8:31 min: https://www.youtube.com/watch?v=XdEft9Fplwo

Foto: Pixabay
Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Nidgar iz Augsburga: Priljubljen škof med ljudmi
2030-04-15
Po vsej verjetnosti je bil sv. Nidgar opat benediktinskega samostana Ottobeuren v Allgäu, preden je bil leta 816 imenovan za trinajstega augsburškega škofa; a njegovo ime ni prikazano v samostanski kroniki. Položil je temeljni kamen za gradnjo Magnus-cerkve v Füssenu in leta 829 sodeloval na sinodi v Mainzu.
Sv. škof Nidgar je bil v svoji škofiji izjemno priljubljen in spoštovan in je že v času svojega življenja užival sloves svetnika.
Umrl je 15. aprila leta 831 v Augsburgu.

Upodobitve
Umetniki ga upodabljajo kot meniha z dodano mitro.

Foto:
wikipedia.org
https://bistum-augsburg.de/Heilige-des-Tages/Heilige/NIDGAR-VON-AUGSBURG

Sveta Bernardka Lurška: 18-krat prikazala Marija
2030-04-16
Sv. Bernardka Lurška je zaradi zasliševanj s strani cerkvenih oblasti mnogo trpela …

Iz življenja …
Bernardka se je rodila leta 1844 v Lurdu kot najstarejša izmed šestih otrok v revni družini Soubirous.
Pri štirinajstih letih se ji je med 11. februarjem in 16. julijem 1858 osemnajstkrat prikazala Mati Božja Marija.
Bilo je v votlini Massabiell blizu Lurda.
Danes je Lurd eno največjih Marijinih svetišč na svetu.
Ko so ljudje zvedeli za Marijina prikazovanja, so se začeli zbirati okoli votline.
To je zdramilo tudi oblasti in začeli so zasliševati Bernardko, da bi jo ujeli na laži.
Bernardka je mnogo trpela zaradi sumničenja, zasliševanj in prezira s strani cerkvene oblasti.
A stala je trdno za tem, kar je slišala in videla, in se ni pustila zmesti.

Gospa je rekla Bernardki, naj moli za grešnike. Povedala ji je, da je Brezmadežno spočetje.
Med drugim ji je naročila naj gre k votlini, kjer je zdravilna voda, katero naj pije in s katero naj se umije.

Kasneje je Bernardka stopila v samostan v Neversu, kjer je leta 1879 umrla.
Njeno nestrohnjeno telo počiva v samostanski cerkvi.

Gradiva:

Sv. Bernardka (v ang.) – 3:51 min: https://www.youtube.com/watch?v=ixhf8qTv8pw

Sv. Bernardka Lurška (v hr.) – 2:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=uRv0V-oOdVU

Odlomki iz FILMA o Sv. Bernardki Lurški (v ang.) – 2:44 min: https://www.youtube.com/watch?v=1Pzo9cHVxr8

O čudežih v Lurdu (v ang.) – 56:01 min: https://www.youtube.com/watch?v=d5FhwCbNrZE

Odlomek iz FILMA Čudež iz Lurda (v nem.) – 1:55 min: https://www.youtube.com/watch?v=3RzbRR38zvI

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Inocenc Tortonski: Spreobrnil mnogo ljudi
2030-04-17
Sv. Inocenc je v temnici preživel 22 let …

Iz življenja …
Rojstna hiša tega svetnika je bila navaden kraj molitve in zatočišče pred preganjanjem kristjanov, med drugim tudi zaradi visokega statusa njegovih staršev Kvincija in Inocencije. A na koncu sta izgubila življenje v zadnjem strašnem preganjanju kristjanov, ki ga je sprožil cesar Dioklecijan.
Inocenc je v temnici preživel 22 let, medtem ko so mu zaplenili podedovano dediščino staršev. Tamkajšnja cerkev v mestu Tortona v Padski nižini je bila pretresena do samih temeljev kot še nikoli dotlej.
Po letu 313, ko se je s cesarjem Konstantinom končalo preganjanje kristjanov, so kristjani spet dvignili glavo in dobili svojega škofa.
Inocenc je medtem odpotoval v Rim, da bi od cesarja dobil povrnjeno očetovo dediščino, ki je bila v času njegovega izgnanstva zaplenjena. Pri tem si je pridobil podporo papeža sv. Silvestra, ki ga je posvetil za diakona in pridržal pri sebi za nekaj časa ter uvajal v cerkveno delo, potem pa ga je poslal kot škofa v njegovo mesto Tortona. S tem je prišla nova pomlad za tamkajšnjo krajevno Cerkev. Sv. Inocenc je kristjane utrjeval v veri in pridobival pogane za Kristusa. Svoje podedovano premoženje je podaril škofiji in v Tortonu začel postavljati cerkve.
Umrl 17. aprila 353, po dobrih dvajsetih letih vodenja krajevne cerkve v sluhu svetosti.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Apolonij: Izdal ga je suženj
2030-04-18
Sv. Apolonij je bil obsojen zaradi svoje stanovitnosti v veri.

Iz življenja …

Sv. Apolonij je živel v drugem stoletju. Bil je ugleden in vpliven Rimljan, ki je pred senatom zagovarjal krščansko vero in bil zaradi stanovitosti v svoji veri tudi obsojen na smrt z obglavljenjem.
Za krščansko vero se je odločil ob poslušanju sv. Justina in ob branju njegovih spisov v obrambo vere. Evzebij piše, da je Apolonij mučeništvo pretrpel v Rimu za časa cesarja Komoda (180–192). Zaradi svoje filozofske izobrazbe in modrosti je med kristjani užival velik ugled in spoštovanje. Da je kristjan, ga je oblastem naznanil suženj.
O njem ni ohranjenih več podatkov. Res je velika škoda, da ni zapisano, kako je zagovarjal krščansko vero pred ugledno rimsko ustanovo. A Apolonij ni ostal osamljena priča, ki je prelila kri za svojo vero, saj se je uresničeval Tertulijanov rek, da je kri mučencev seme novih kristjanov.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Leon IX.: "Dobri Bruno"
2030-04-19
Sv. papež Leonu IX. so zaradi njegove dobrodušnosti rekli “dobri Bruno”.

Iz življenja …

Sv. Leon IX. se je rodil leta 1002 v grofiji Egishein in Dagslurf v Alzaciji v Franciji. Njegovo krstno ime je bilo Bruno.
Šolal se je v Toulu (Loren). Bil je dobrodušen, zato so ga klicali »dobri Bruno«.
Kot mladega duhovnika ga je na cesarski dvor vzel cesar Konrad II.
S štiriindvajsetimi leti je postal škof v Toulu, kjer je ostal dvaindvajset let. Tu je neutrudno delal na obnovi cerkve, zlasti življenju duhovnikov.
Ko je leta 1048 umrl papež Damaz II., je cesar Henrik škofa Bruna postavil za papeža. Ta je papeštvo sprejel šele, ko so ga izvolili rimski narod in kler. Ime Leon IX. si je izbral, ker si je vzel za zgled sv. papeža Leona Velikega. Kot papež si je prizadeval vzpostaviti cerkveno disciplino, zato je odstranil tiste, ki so dosegli visoke cerkvene službe s simonijo, to je s kupovanjem cerkvenih položajev. V kardinalski zbor je imenoval najsposobnejše in Cerkvi vdane može iz vse Evrope.
Proti koncu svojega življenja se je zapletel v vojno z Normani. Ti so vdrli v papeško državo in zajeli papeža, a so ga izpustili.
V času njegovega pontifikata je leta 1054 prišlo do velikega cerkvenega razkola med vzhodno in zahodno krščansko Cerkvijo. Papež je umrl hudo bolan 19. aprila 1054 v Rimu. Po njegovi smrti, 16. julija je kardinal Humbert izobčil carigrajskega patriarha Mihaela Cerulorija.

Zavetnik
Papež sv. Leon IX. je zavetnik organistov in glasbenikov.

Upodabljanje
Umetniki ga upodabljajo kot papeža z modelom cerkve v rokah ali s knjigo, včasih tudi skupaj z gobavci.

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Teotim: "Božji mož Rimljanov"
2030-04-20
Škof sv. Teotim je pokristjanjeval Hune …

Iz življenja …
Sv. Teotim (grško ime, ki pomeni častilec Boga) je bil Grk iz rimske države.
Škof je postal leta 392 v mestu Tomi ob Črnem morju (danes je to Constanza v Romuniji). Ob preseljevanju azijskih narodov si je prizadeval evangelizirati Hune (Skite), in zaradi česar so ga ti imenovali božji mož oz. »bog Rimljanov«.
Sv. Hieronim v svoji knjigi O slavnih možeh iz leta 392 omenja, da je Teotim napisal že več spisov in da jih verjetno veliko še bo, žal pa se do danes nobeden izmed njih ni ohranil.
Sv. Teotim je v boju za carigrajski patriarhat odločno stal ob strani svojemu prijatelju sv. Janezu Krizostomu. Leta 403 je na sinodi v Carigradu odkrito nasprotoval škofu Epifanu iz Cipra, ki je nasprotoval Origenu.
Umrl je leta 403.

Sveti Konrad iz Parzhama: Drobna dejanja velikega svetnika
2030-04-21
Papež Frančišek poudarja: vsak je lahko svetnik. Za to se ne potrebuje velikih dejanj in čudežev. Najboljši primer tega, kako lahko drobna dejanja naredijo velikega svetnika, je Konrad iz Parzhama.

Iz življenja …
Sv. Konrad se je rodil v bavarski vasi Parzham v Nemčiji leta 1818 v družini Birndorfer kot enajsti otrok od dvanajstih. Poimenovali so ga Janez Evangelist.
V mladosti se je ukvarjal s kmetijskimi stvarmi, nato pa 21-leten vstopil v kapucinski red, kjer je dobil ime Konrad. V slovitem bavarskem svetišču Matere Božje v Altötingu v Nemčiji je 42 let deloval kot samostanski vratar. Bil je prijazen do vseh. Pomagal je tako redovnim bratom kot romarjem. Odlikoval se je po globoki molitvi in češčenju evharistije.
Tu v Altöttingu je umrl 21. aprila 1894, star 76 let.
Njegova misel: »Nič mi ni pretežko, kajti vedno sem zedinjen z Bogom, ki ga nadvse ljubim.«

Zavetnik
Sv. Konrad je zavetnik vratarjev, priprošnjik v stiskah.

Upodobitve
Umetniki ga pogosto upodabljajo, kako kot mladenič orje na njivi ali pa kot kapucinskega brata.

Gradiva:

Brat Konrad iz Parzhama (v nem.) – 12: 55 min: https://www.youtube.com/watch?v=tq15Gx77N0c

Brat Konrad od blizu – Izlet v Parzham (v nem.) – 2:46 min: https://www.youtube.com/watch?v=LCx0zn0hy8s

Pripravila: dr. Brigita R. Perše

Sveti Leonida: Oče slavnega Origena
2030-04-22
Sv. Leonida je živel v Aleksandriji. Bil je oče sedmih otrok, od katerih je bil najstarejši slavni Origen, ki je bil cerkveni pisatelj v 3. stoletju.

Sv. Leonida je zaradi svoje pripadnosti krščanski veri pretrpel mučeniško smrt za časa vladavine cesarja Septimija Severa (193-211).
Nekaj podatkov iz njegovega življenja nam je zapustil cerkveni zgodovinar Evzebij Cezarejski (265-339). Predvsem poudarja, da je svoje otroke poskušal krščansko vzgojiti. Še zlasti jih je poučeval v Svetem pismu.
Ko so očeta zaprli v ječo, je mladi Origen s pismom očeta hrabril, naj bo stanoviten v veri. Oče se je namreč zavedal, da mu bo premoženje zaplenjeno, in da bo s tem njegova sedemčlanska družina pahnjena v bedo.
Sv. Leonida je bil zaradi krščanske vere na koncu obglavljen.

Gradiva:

Sv. Leonida (v it.) – 2:19 min: https://www.youtube.com/watch?v=_-XXok88Pb8

Sveti Jurij: Zavetnik proti kugi
2030-04-23
Koliko velikih in slavnih ljudi skozi zgodovino je nosilo to ime! Koliko držav in pokrajin, mest in skupin ter združenj – od Azije in Afrike do Portugalske, od Slovenije do Anglije in Škotske – si je zaželelo, da bi bil njihov zavetnik ravno mučenec sv. Jurij! In vse to kljub temu, da o njem ni znano skoraj nič zgodovinsko zanesljivega …

Kaj je »skrivnost« njegove priljubljenosti in popularnosti?
Sv. Jurij se je najverjetneje rodil v 3. stoletju v Kapadokiji, to je v današnji Turčiji, umrl pa je mučeniške smrti, spet najverjetneje leta 303 za časa Dioklecijanovega preganjanja v Palestini.
Njegov oče je bil plemič Geroncij iz Perzije, mati pa pobožna Kapadočanka Polikronija. Jurij je od staršev prejel dobro krščansko vzgojo. Po očetovi smrti se je z materjo preselil v Sveto deželo, po materini smrti pa je stopil v vojaško službo. Ko je cesar prepovedal krščanstvo, je razdal veliko podedovano premoženje revnim, sam pa je šel naznanit cesarju, da je kristjan. Po vrsti različnih mučenj, skozi katere je čudežno izšel nepoškodovan, je mučeniško končal z odsekano glavo. Včasih so morali o Juriju vedeti še veliko več kot le to, kajti že v 4. stoletju so njemu posvečene cerkve v Siriji, Egiptu, na Cipru …
Pravi »zagon« svetnikove popularnosti pa je prišel s križarskimi vojnami, ko je Jurij postal prototip idealnega krščanskega viteza. Tedaj pride do »prebujenja« in »izpopolnjevanja« več že obstoječih legend o njem, med katerimi je najbolj znana, kako je sv. Jurij rešil kraljevo hčer pred zmajem, ki je ustrahoval deželo. Strašnega zmaja je napadel s sulico, ga ranil in obljubil ljudstvu, da ga bo ubil, če se bodo dali vsi krstiti. Ko je ubil zmaja, se je dalo krstiti petnajst tisoč ljudi, kot poroča Zlata legenda. Ta zmaj, kot personifikacija vsega zla in s tem samega satana, je postal neizogiben spremljevalec svetnika na številnih umetniških slikah in kipih.

Upodobitve
Sv. Jurija umetniki najpogosteje upodabljajo na belem konju s sulico, ščitom, zastavo, mečem … v roki in z zmajem pod nogami. Sam sv. Jurij je običajno upodobljen kot mlad, brez brade, močan, z dolgimi valovitimi lasmi … Lep, pogumen, srčen, nepremagljiv.

Zavetnik
Je eden od štirinajstih priprošnjikov v stiski – zavetnik brez tekmeca! Je zavetnik raznih viteških redov; tabornikov, kmetov, kovačev, … konj in živine, popotnikov, bolničarjev, vojakov, jezdecev; priprošnjik proti vojnim nevarnostim, proti skušnjavam, za vreme, proti kugi, sifilisu, gobavosti, raznim kožnim boleznim …

Cerkve na Slovenskem
Pri nas je sv. Juriju posvečenih 77 cerkva (38 župnijskih, 39 podružničnih) in 3 kapele.

ŽUPNIJSKE CERKVE posvečene sv. Juriju:

Št.
ŽUPNIJA

1.
Čatež ob Savi (NM škofija)

2.
Deskle (KP škofija)

3.
Dobrnič (NM škofija)

4.
Dutovlje (KP škofija)

5.
Gorje (LJ nadškofija)

6.
Gotovlje (CE škofija)

7.
Gradno (KP škofija)

8.
Hoče (MB nadškofija)

9.
Ihan (LJ nadškofija)

10.
Izlake (LJ nadškofija)

11.
Kal nad Kanalom (KP škofija)

12.
Komen (KP škofija)

13.
Kožbana (KP škofija)

14.
Ljubljana – Stožice (LJ škofija)

15.
Miren (KP škofija)

16.
Motnik (LJ nadškofija)

17.
Mozirje (CE škofija)

18.
Nevlje (LJ nadškofija)

19.
Piran (KP škofija)

20.
Pomjan (KP škofija)

21.
Ptuj – Sv. Jurij (MB nadškofija)

22.
Remšnik (MB nadškofija)

23.
Slovenske konjice (MB nadškofija)

24.
Stara Loka (LJ nadškofija)

25.
Stari trg pri Ložu (LJ nadškofija)

26.
Sv. Jurij /v Prekmurju (MS škofija)

27.
Sv. Jurij ob Pesnici (MB nadškofija)

28.
Sv. Jurij ob Ščavnici (MS škofija)

29.
Sv. Jurij ob Taboru (CE škofija)

30.
Sv. Jurij v Slovenskih goricah (MB nadškofija)

31.
Šebrelje (KP škofija)

32.
Šenčur (LJ nadškofija)

33.
Šentjur pri Celju (CE škofija)

34.
Šentjurij – Podkum (LJ nadškofija)

35.
Št. Jurij pri Grosupljem (LJ nadškofija)

36.
Šturje (KP škofija)

37.
Vatovlje (KP škofija)

38.
Zdole (CE škofija)

PODRUŽNIČNE CERKVE posvečene sv. Juriju:

Št.
ŽUPNIJA
NASELJE

1.
Brezovica (KP škofija)
Pri Taboru

2.
Bučka (NM škofija)
Močvirje

3.
Cerknica (LJ nadškofija)
Brezje

4.
Črnomelj (NM škofija)
Rožanec (++)

5.
Dobrova (LJ nadškofija)
Hruševo

6.
Dol pri Hrastniku (CE škofija)
Gore (++)

7.
Hinje (NM škofija)
Sela

8.
Hrenovice (KP škofija)
Šmihel (++)

9.
Ilirska Bistrica (KP škofija)
Ilirska Bistrica

10.
Krka (NM škofija)
Mali Korinj

11.
Litija (LJ nadškofija)
Podšentjur

12.
Ljubljana – Stožice (LJ nadškofija)
Stožice (++)

13.
Loka pri Zidanem mostu (CE škofija)
Polje (++)

14.
Mirna peč (NM škofija)
Šentjurij

15.
Otalež (KP škofija)
Lazec

16.
Podmelec (KP škofija)
Kneža

17.
Polhov Gradec (LJ nadškofija)
Praproče

18.
Poljane nad Škofjo Loko (LJ nadškofija)
Volča

19.
Polšnik (LJ nadškofija)
Glinjek

20.
Predloka (KP škofija)
Rožar

21.
Rogatec (CE škofija)
Sv. Jurij (++)

22.
Senožeče (KP škofija)
Potoče

23.
Slavina (KP škofija)
Žeje

24.
Sv. Križ – Gabrovka (NM škofija)
Gabrska gora

25.
Sv. Vid nad Cerknico (LJ nadškofija)
Cajnarje gora (++)

26.
Šentjernej (NM škofija)
Orehovica (++)

27.
Škocjan pri Novem mestu (NM škofija)
Grmovlje

28.
Šmartno pod Šmarno goro (LJ nadškofija)
Tacen

29.
Šmartno pri Slovenj gradcu (MB nadškofija)
Legen

30.
Št. Peter – Otočec (NM škofija)
Grčevje

31.
Trebnje (NM škofija)
Lukovek

32.
Trnje (KP škofija)
Jurišče

33.
Tržič – Bistrica (LJ nadškofija)
Bistrica

34.
Tržišče (NM škofija)
Šenčurski hrib /delno porušena

35.
Veliki Gaber (LJ nadškofija)
Šentjurje

36.
Višnja gora (LJ nadškofija)
Sela

37.
Vrhnika (LJ nadškofija)
Velika Ligojna (++)

38.
Zabukovje (CE škofija)
Trnovec

39.
Žužemberk (NM škofija)
Dvor (++) / porušena, v privatni lastni

KAPELE posvečene sv. Juriju:

1.
Ljubljana – Sv. Jakob (LJ nadškofija)
Ljubljanski grad

2.
Sv. Peter pod Svetimi gorami (CE škofija)
Svete gore

3.
Velike Poljane (LJ nadškofija)
Ortneški grad /uničeno – stojijo le zidovi

Pripravila: dr. Brigita R. Perše
